Справа № 802/524/17-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/524/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з грудня 2007 року по листопад 2015 року перебував на службі в органах внутрішніх справ.

З листопада 2015 року позивач призначений на службу до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Відповідно до наказу начальника ГУНП у Вінницькій області від 12.01.2017 року № 9о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 призначено інспектором-черговим чергової частини ізолятора тимчасового тримання №6 ГУНП у Вінницькій області.

13.02.2017 року близько 02.20 год. по 3-му провулку Гніванського шосе м. Вінниці під час проведення оперативно-профілактичного відпрацювання поліцейськими батальйону управління патрульної поліції м. Вінниці ДПП НП України зупинено автомобіль НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_5

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння від 13.02.2017 № 401 встановлено, що стан алкогольного сп'яніння гр. ОСОБА_5 відповідає стану, при якому заборонено керувати транспортним засобом. Також встановлено, що пасажиром вказаного автомобіля виявився позивач ОСОБА_2, який також був у стані алкогольного сп'яніння.

За фактом порушення службової та транспортної дисципліни інспектором-черговим ЧЧ ІТТ №6 ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 проведено службове розслідування.

За результатами службового розслідування складено висновок від 14.02.2017 року, відповідно до якого прийнято рішення звільнити ОСОБА_2 зі служби в поліції внаслідок проявленої особистої недисциплінованості та ігнорування основних обов'язків поліцейського (в частині допуску до керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп'яніння, хоча повинен був вжити заходів по недопущенню вчинення правопорушення), зневажливого ставлення до службової дисципліни (в частині безпідставного невиходу на роботу після призначення ОСОБА_2 12.01.2017 року на посаду інспектора-чергового ЧЧ ІТТ № 6 ГУНП у Вінницькій області).

За наслідками проведеного службового розслідування ГУНП у Вінницькій області прийнято наказ від 15.02.2017 № 207, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Наказом ГУНП у Вінницькій області від 16.02.2017 № 36о/с позивача з 17 лютого 2017 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) .

Не погоджуючись з винесеними наказами, позивач звернувся до суду про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_2 звільнено із служби, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає ОСОБА_5 України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - ОСОБА_5 №580-VIII).

Відповідно до вимог ст. 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ст. 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (ч. 3 ст. 11 Закону №580-VIII).

Статтею 19 цього ж Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

28.12.2015 року набрав чинності ОСОБА_5 України від 23.12.2015 №901-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", згідно з яким до набрання чинності Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ", поширюється на поліцейських.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Статуту).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст. 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З огляду на наведене, професійний обов'язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно - правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов'язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як в службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ (ст. 12 Статуту).

Відповідно до ст. 14 Статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно з п. 2.1. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України 12.03.2013 № 230 (далі - Інструкція № 230) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, повязані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Положеннями пп. 2.2.5 п. 2.2 Інструкції № 230 визначено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

За приписами п. 5.4 Інструкції № 230 якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності через керування транспортним засобом гр. ОСОБА_5 у стані алкогольного сп'яніння, колегія суддів враховує наступні обставини справи.

Як слідує з отриманих в ході проведення службового розслідування пояснень ОСОБА_2, останній пояснив, що 13.02.2017 він, перебуваючи в нічному розважальному закладі, зустрів свою знайому з чоловіком, яка запропонувала підвезти його додому. Близько 03.00 год. ОСОБА_2 присів до неї в автомобіль в якості пасажира. Коли вони рухались по вул. Гніванське шосе, автомобіль зупинили патрульні поліцейські. Коли знайома на ім'я ОСОБА_5 не змогла пред'явити поліцейським водійське посвідчення, вона це пояснила тим, що забула його в іншій сумці. Після чого поліцейські запропонували ОСОБА_5 проїхати до наркодиспансеру пройти медичне освідування на факт вживання алкоголю. Після проходження тестів їх відпустили. Чи вживала ОСОБА_5 спиртні напої ОСОБА_2 не було відомо. Автомобіль "Шкода Суберб" д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 вже близько року, оскільки дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_6 продала даний автомобіль ОСОБА_5 без зняття з обліку в сервісному центрі. Також він зазначив, що гр. ОСОБА_5 керування автомобілем не передавав, так як він йому не належить. Також ОСОБА_2 повідомив, що по зовнішньому вигляду гр. ОСОБА_5, на його погляд, не було видно чи вона перебувала в стані алкогольного сп'яніння, та взагалі про це він її не запитував, оскільки це було некоректно.

Водночас, з рапорту інспектора роти № 4 БУПП у м. Вінниці ДПП НП України лейтенанта поліції ОСОБА_7 встановлено, що 13.02.2017 приблизно о 02:00 год. під час несення служби по забезпеченню безпеки дорожнього руху в складі патрульного екіпажу "Бастіон-152" спільно з заступником командира роти № 4 лейтенантом поліції ОСОБА_8 по 3-му провулку Гніванського шосе м. Вінниці було помічено автомобіль НОМЕР_3, який рухався в темну пору по лівій крайній смузі, не маючи наміру здійснення повороту ліворуч. Вказаний транспортний засіб був зупинений. Під час перевірки документів, у водія ОСОБА_5 не виявилось при собі посвідчення водія категорії "В". Також під час спілкування з ОСОБА_5, в останньої були наявні ознаки алкогольного сп'яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, почервоніння очей. При спілкуванні поліцейських з гр. ОСОБА_5 з автомобіля вийшов громадянин, який був в стані алкогольного сп'яніння та повідомив, що автомобіль належить йому, а оскільки він сьогодні вживав алкогольні напої, то попросив свою подругу гр. ОСОБА_5, щоб вона керувала його автомобілем. Також ОСОБА_2 повідомив патрульним, що він є діючим працівником поліції. Після цього гр. ОСОБА_5 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на місці. Після відмови гр. ОСОБА_5 пройти тест на приладі "Драгер" її було доставлено до КЗ ВОНД "Соціотерапія" з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. Після здачі гр. ОСОБА_5 аналізів, учасників події було відпущено. Згідно висновку медичного огляду № 401 у гр.ОСОБА_5 було виявлено ознаки сп'яніння з вмістом етанолу в кількості 1,4 проміле. На час надання вказаних пояснень протоколи про вчинення гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не складено, оскільки останні о 09.00 год. 14.02.2017 до патрульної поліції для складання адміністративних матеріалів не з'явились. У зв'язку з вище викладеним 14.02.2017 гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надіслано повідомлення за № 2677 та № 2671 про явку до підрозділу патрульної поліції для складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналогічні пояснення надав заступник командира роти № 4 БУПП у м. Вінниця ДПП НП України лейтенант поліції ОСОБА_8, який вказав, що позивач неодноразово стверджував, що зупинений автомобіль "Шкода Суперб" д.н.з. НОМЕР_2 належить йому, а оскільки він вживав алкогольні напої, то попросив сісти за кермо свою знайому ОСОБА_5

За наслідками вчиненого позивачем правопорушення складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 572647 від 16.02.2017 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження та протокол серії БР №247621 від 16.02.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В той же час, як слідує з матеріалів справи, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 572647 скасована рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2017 у справі № 127/4283/17, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Крім того, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2017 у справі № 127/3801/17 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КупАП закрито, у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги пояснення позивача та його представника, відповідно до яких 13.02.2017 під час зустрічі з громадянкою ОСОБА_5 позивач також перебував у стані алкогольного сп'яніння, а тому не міг визначити чи перебуває у стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_5, а керування транспортним засобом він їй не передавав, оскільки автомобіль йому не належить.

Вказані обставини також підтверджуються судовими рішеннями у справах № 127/4283/17 та № 127/3801/17, відповідно до яких не встановлено факту передачі позивачем керування автомобілем гр. ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням вимог вказаної правової норми, судова колегія вважає, що та обставина, яка підтверджує відсутність факту передання ОСОБА_2 керування автомобілем ОСОБА_5 є доведено та не потребує доказуванню.

Водночас, висновки службового розслідування ґрунтуються саме на доведеності такої події як допуск ОСОБА_2 до керування транспортним засобом гр. ОСОБА_5, яка завідомо для позивача перебувала у стані алкогольного сп'яніння.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані висновки ґрутуються виключно на поясненнях інспектора роти № 4 БУПП у м. Вінниці ДПП НП України лейтенанта поліції ОСОБА_7 та заступника командира роти № 4 БУПП у м. Вінниця ДПП НП України лейтенант поліції ОСОБА_8, в той час як у висновку службового розслідування не наведено підстав, у зв'язку з якими відповідачем не прийнято до уваги пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які містять інший виклад подій, що сталися 13.02.2017.

Між тим, як слідує з наказу від 15.02.2017, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувало саме невжиття заходів щодо припинення правопорушення, однак зі змісту матеріалів службового розслідування не вбачається, що відповідач з'ясовував чи мав ОСОБА_2, який знаходився у стані алкогольного сп'яніння на пасажирському сидінні, реальну можливість встановити або чи був обізнаний з тим фактом, що ОСОБА_5 керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та без посвідчення водія категорії "В", чим вчиняла адміністративні правопорушення, які позивач, як працівник поліції, зобов'язаний був припинити.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що наказ про призначення та проведення службового розслідування датований 13.02.2017, а висновок за результатами службового розслідування прийнято 14.02.2017. Тобто фактично службове розслідування проведено за 1 день, що, на переконання апеляційного суду, є недостатнім проміжком часу для повного та всебічного встановлення всіх обставин щодо підтвердження факту порушення позивачем службової дисципліни, враховуючи суттєву розбіжність у поясненнях щодо подій 13.02.2017, які містяться в матеріалах службового розслідування.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач, притягуючи до дисциплінарної відповідальності позивача за невжиття заходів щодо припинення правопорушень, об'єктивно не з'ясував та не підтвердив належним чином факту передачі ОСОБА_2 керування автомобілем "Шкода Суперб" д.н.з. НОМЕР_2 гр. ОСОБА_5, у зв'язку із чим доводи апелянта щодо протиправності оскаржуваних наказів в цій частині є переконливими для суду.

Визначаючись з доводами апелянта стосовно відсутності факту безпідставного невиходу на роботу через необізнаність останнього з наказом від 12.01.2017 № 9, яким позивача призначено на посаду інспектора - чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання № 6 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону №580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до п. 11 Розділу 9 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Мінюсту від 18.06.2015 № 1000/5 з розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обовязково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення.

З рапорту начальника ІТТ №6 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9, від 13.02.2017 встановлено, що відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 12.01.2017 року № 9 старший лейтенант поліції ОСОБА_2 призначений на посаду інспектора-чергового чергової частини ІТТ № 6 ГУНП у Вінницькій області, однак станом на 13.02.2017 року вищевказаний працівник на роботу не вийшов. Інформація зазначена в рапорті знайшла своє підтвердження під час опитування 14.02.2017 начальника ІТТ №6 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9, а також працівників ІТТ № 6 ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_10 та старшого сержанта поліції ОСОБА_11

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт ознайомлення ОСОБА_2 з наказом від 12.01.2017 № 9.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в період з 12.01.2017 по 12.02.2017, тобто протягом одного місяця ні начальником, ні іншими працівниками ІТТ №6 ГУНП у Вінницькій області не повідомлялось про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці та не з'ясовувались причини його відсутності, а також що 13.02.2017 у позивача відібрано пояснення саме як у інспектора СРПП Вінницького РВП ГУНП у Вінницькій області, що, на переконання апеляційного суду, підтверджує позицію останнього стосовно його необізнаності про призначення на іншу посаду.

В той же час, положеннями п. 6.3.2 Інструкції №230 встановлено право особи рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Крім того, згідно абз. 2 п. 6.3.6 Інструкції №230 забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового або начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного правопорушення слугують порушення, які встановлені виключно внаслідок ретельного службового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 в справі № 21-303а14 та від 21.05.2013 в справі № 21-403а12.

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів вважає, що відповідачем допущено порушенням вимог Інструкції № 230 відносно недотримання належної процедури проведення службового розслідування, а відтак висновки за його результатами щодо невжиття позивачем заходів щодо припинення правопорушення та безпідставному невиході на роботу, на думку суду, не є об'єктивними, а відтак і оскаржувані накази, які видані на підстави даного висновку є протиправними.

Відповідно до витягу з наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 16 лютого 2017 року № 36 о/с ОСОБА_2 звільнено з 17 лютого 2017 року, тобто останнім днем служби є 16 лютого 2017 року.

Таким чином, в силу вимог ст. 235 КЗпП України, позивач підлягає поновленню на службі в поліції на посаді інспектора - чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання № 6 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 17 лютого 2017 року.

Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія звертає увагу на таке.

Нормами ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до вимог п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 24.04.2017 №583/29/01-17 загальна сума нарахованого грошового забезпечення за період з грудня 2016 року по січень 2017 року становить 15329,94 грн., у тому числі за грудень 2016 року 8223,34 грн., за січень 2017 року 7106,60 грн. (а.с. 75).

При цьому, кількість відпрацьованих позивачем днів за грудень 2016 року складає 31 днів, за січень 2017 року - 31 день, загалом 62 календарних дні.

Таким чином, при розрахунку середньоденної заробітної плати шляхом ділення заробітної плати за останні два місця роботи на число календарних днів за цей період (62) середньоденне грошове забезпечення позивача становить 247, 25 грн. (15329,94 грн./62).

Згідно довідок № 471 та 594 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, виданих поліклінікою ДУ ТМО МВС України по Вінницькій області 14.02.2017 року та 28.02.2017 року, у період з 14.02.2017 року по 24.02.2017 року та з 28.02.2017 року по 10.03.2017 року позивач був тимчасово непрацездатним.

Враховуючи, що накази про звільнення винесено відповідачем в період тимчасової непрацездатності позивача, останній не отримував грошового забезпечення за вказаний період, а тому кількість днів вимушеного прогулу станом на 26 червня 2017 року становить 130 календарних днів, у зв'язку з чим сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу становить: 247, 25 грн. * 130 календарних днів = 32142 грн. 50 коп.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією апелянта, що відповідачем під час проведення службового розслідування не встановлено усіх обставин, що мали значення при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції, у зв'язку із чим наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 15.02.2017 року № 207 в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 16.02.2017 року № 36 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення) частини 1 статті 77 відповідно до Закону України "Про національну поліцію".

Поновити ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді інспектора - чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання № 6 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 17 лютого 2017 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2017 року по 26 червня 2017 року в розмірі 32142 (тридцять дві тисячі сто сорок дві) грн. 50 коп. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора - чергового чергової частини ізолятора тимчасового тримання № 6 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та стягнення з Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 7664 (сім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 97 коп., допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_12 ОСОБА_13