Справа № 425/1162/17
Суддя: Романовський Є. О.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2017 Провадження №2-а/425/62/17

Справа №425/1162/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого суддіРомановський Є.О.,

за участю секретаря Вада Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської областіпро визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він після того, як м. Луганськ опинилося на території, не підконтрольній державній владі України, був змушений переїхати на підконтрольну територію та оселився в м. Рубіжному Луганської області, де був взятий Управлінням праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області на облік як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, а також на облік до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області, де став отримувати пенсію. В жовтні 2015 року відповідач прийняв протиправне рішення щодо зменшення його пенсії на величину її індексації з листопада 2015 року до лютого 2016 року вирахував з неї 1 525,84 грн., в січні 2016 року відповідач відмовив позивачу в перерахунку розміру, а з 01 березня 2016 року він взагалі перестав отримувати пенсію і на 7 місяців був позбавлений єдиного джерела для існування. В жовтні 2016 року відповідач сплатив 7-місячну заборгованість по пенсії лише після втручання державної виконавчої служби, однак не нарахував компенсації втрати позивачем частини доходу у звязку з порушенням строків виплати пенсії. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 року, визнано неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії з березня 2016 року. Зобовязано відповідача поновити йому виплату пенсії з березня 2016 року. Визнано неправомірними дії відповідача щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії як працюючому пенсіонеру. Зобовязано відповідача виплатити ОСОБА_1 утримані в листопаді-грудні 2015 року та січні - лютому 2016 року як з працюючого пенсіонера грошові кошти з урахуванням компенсації втрати частини доходу. 12.09.2016 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області із заявою та виконавчим листом від 09.09.2016 року, виданим Рубіжанським міським судом Луганської області, однак відповідач в

7-денний термін добровільно не виконав вимогу в частині виплати йому компенсації втрати частини доходу, а саме, згідно п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» та наведеним на сайті Державної служби статистики України, компенсація становить

86,51 грн. В грудні 2016 року позивачу було сплачено лише 18,63 грн. від суми компенсації. 26.11.2016 року позивач отримав від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області постанову про закінчення виконавчого провадження. Позивач одразу повідомив головного державного виконавця Галушку М.В., що рішення суду виконано не в повному обсязі, однак остання, після спілкування з представником відповідача, повідомила, що він отримав компенсацію в повному обсязі та рекомендувала звернутися до суду в разі не згоди. 05.05.2017 року позивач отримав компенсацію у розмірі 743,29 грн. згідно з рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28.02.2017 року, однак 67,88 грн. компенсації за рішенням Рубіжанського міського суду від 27.05.2016 року позивач до цього часу отримав.

Посилаючись на вищезазначене, просив суд визнати неправомірними дії Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, які полягають в порушенні вимог п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати»,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, при обчисленні розміру компенсації, яка була виплачена йому на виконання рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.05.2016 року по справі № 425/1472/16-а. Зобовязати управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжне Луганської області виплатити йому недоотримані 67,88 грн. компенсації.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та додатково пояснив, що згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу, а згідно ст .4 цього ж Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Таким чином відповідач порушив зазначені вище вимоги Закону, виплативши йому 22.06.2016 року заборгованість у сумі 1525,84 грн., та лише через 5,5 місяців виплатив компенсацію, обчислену не з усієї суми заборгованості, а лише з суми у розмірі 374,00 грн. Також просить суд звернути увагу, що основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченою ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати»,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на ту обставину, що компенсація втрати частини доходу за період з 01.11.2014 року до 21.06.2016 року позивачу нараховано у розмірі 18,63 грн. та виплачено у грудні 2016 року. У листопаді 2015 року було утримано з позивача 1245,32 грн. як з працюючого пенсіонера на підставі реєстру застрахованих осіб у системі загальнообовязкового державного соціального страхування. 29.11.2016 року отримано постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про закінчення виконавчого провадження від 21.11.2016 року ВП № 52196752.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу».

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико соціальною експертною комісією № 23-267 від

02.03.2017 року (а.с. 3).

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-5).

Згідно довідки від 29.10.2014 року № 917000026 ОСОБА_1 взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в Управлінні праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 року, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в

м. Рубіжному Луганської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з березня 2016 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з березня 2016 року. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії як працюючому пенсіонеру. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області виплатити ОСОБА_1 утримані в листопаді-грудні 2015 року та січні - лютому 2016 року як з працюючого пенсіонера грошові кошти з урахуванням компенсації втрати частини доходу (а.с.106-115).

Згідно відповіді Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області від 24.06.2016 року № 5320/09 на запит ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до постанови Рубіжанського міського суду від 27.05.2016 року

ОСОБА_1 повернуті кошти утримані в листопаді - грудні 2015 року та у січні лютому 2016 року разовим дорученням від 17.06.2016 року № 12-1-151136 у розмірі 1525,84 грн. без урахування компенсації втрати частини доходу (а.с.7).

Відповідно до розрахунків позивача, сума компенсації втрати частини грошових доходів (пенсій) у звязку з порушенням термінів їх виплати становить 86,51 грн. та на думку суду розрахована ОСОБА_1 правильно (а.с. 8).

Також позивачем надано суду таблицю фактичних надходжень пенсії і сум її індексації на карткові рахунки ОСОБА_1 з 06.01.2015 року до 05.02.2016 року включно, а також історії з карткового рахунку позивача (ОСОБА_2 Аваль) за наступні періоди: з 01.01.2015 року по 31.07.2051 року; з 01.08.2015 року по

31.12.2015 року та виписка по картці/рахунку (ОСОБА_3) за період з 01.12.2015 року по 30.04 2016 року, які у сукупності підтверджують, що відповідач неправомірно утримав грошові кошти з пенсійних виплат позивача за листопад та грудень 2015 року, січень та лютий 2016 року як з працюючого пенсіонера (а.с. 172-177).

В службовій записці від 18.04.2017 року до заступника начальника управління ОСОБА_4 начальник Рубіжанського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_5 зазначає, що компенсація у розмірі 18,63 грн. сплачена раніше згідно службової записки від 25.10.2016 року (а.с. 148).

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пункт 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати»,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації

обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Постановою Верховного Суду України від 18.11.2014 у справі № 21-518а14 було визначено, що основною умовою для виплати громадянину компенсації за ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією в даному випадку Рубіжанським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області добровільно чи на виконання рішення суду.

Як було встановлено судом, несвоєчасність виплати позивачеві частини доходів сталася саме з вини відповідача.

Представник відповідача стверджує, що у листопаді 2015 року з позивача було утримано 1 245,32 грн. як з працюючого пенсіонера на підставі реєстру застрахованих осіб у системі загальнообовязкового державного соціального страхування з листопада 2014 року по листопад 2015 року. Однак це твердження спростовується Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.05.2016 року, згідно якої Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області зобовязано виплатити ОСОБА_1 утримані в листопаді грудні 2015 року та січні лютому 2016 року як з працюючого пенсіонера грошові кошти з урахуванням компенсації втрати частини доходу та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016 року зазначену вище постанову залишено без змін (а.с. 106-115).

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей аніж ті, для яких вони встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем не надано належних доказів правомірності своїх дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача є протиправними і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобовязання відповідачавиплатити позивачу недоотримані 67,88 грн. компенсації втрати частини доходу (пенсії), яка передбачена частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати»,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року

№ 159 передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-12, 69-71, 94, 122, 159163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської областіпро визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, які полягають в порушенні вимог п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 при обчисленні розміру компенсації, яка була виплачена ОСОБА_1 на виконання рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року по справі № 425/1472/16-а.

Зобовязати Рубіжанське обєднання управління Пенсійного фонду України Луганської областівиплатити ОСОБА_1 недоотримані 67,88 грн. компенсації.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Є.О. Романовський