Справа № 607/11625/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6526/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено частково. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 261081 від 06 жовтня 2016 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. скасовано. Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП провадженням закрито, у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що факт порушення ОСОБА_3 дорожнього руху, а саме: керування позивачем транспортним засобом, у якого не ввімкнені фари ближнього світла у період з 1 жовтня по 1 травня поза населеним пунктом, позивач не заперечував. Судом також помилково вказано, що інспектором патрульної поліції під час винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення не взято до уваги положення ст.33, 34, 35 КУпАП, оскільки згідно з ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.2 ст.122 КУпАП, постанова складена на місці і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення. Апелянт також звертає увагу на те, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративні правопорушення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії АР № 261081 від 06 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 06 жовтня 2016 року о 23 год. 30 хв., керував автомобілем марки Chevrolet Aveo, н.з. ВО 7228 АТ, вулицею Руська у м. Тернополі, у якого не були увімкнені фари ближнього світла фар, чим порушив п. 19.1 ПДР.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та те, що позивач притягується вперше, обставини, за яких було вчинено правопорушення, незначний характер цього правопорушення, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Ст.222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2, 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, постанова складена на місці і негайно вручена позивачу, про що свідчить його підпис у постанові про адміністративне правопорушення, а також оглянутий в суді апеляційної інстанції диск, який долучений до матеріалів справи відповідачем у суді першої інстанції.

Щодо суті самого порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, колегія суддів виходить з такого.

Ч.2 ст.122 КУпАП передбачає, зокрема, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 06 жовтня 2016 року о 23 год. 30 хв., керував автомобілем марки Chevrolet Aveo, н.з. ВО 7228 АТ, вулицею Руська у м. Тернополі, у якого не були увімкнені фари ближнього світла фар, чим порушив п. 19.1 ПДР.

Пунктом 19.1 (а) ПДР України визначено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на всіх механічних транспортних засобах, що рухаються, повинні бути ввімкнені фари ближнього (дальнього) світла.

Колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів відеофіксації, на яких відображені події, котрі у повній мірі підтверджують викладені у спірній постанові обставини. У автомобіля, котрим керував позивач, не були ввімкнені фари ближнього світла.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, проте вважав їх малозначними і, як наслідок, застосував положення ст.22 КУпАП, звільнивши порушника від відповідальності, обмежившись усним зауваженням та закрив провадження у справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального права, виходячи з таких підстав.

Ч.2 ст.162 КАС України передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності чи закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ст.247 КУпАП не передбачена така підстава, як закриття провадження у зв'язку із звільненням від адміністративної відповідальності через малозначність порушення.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції керувався ст.22 КУпАП, якою передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, суд не врахував, що у цій справі він не є органом, який уповноважений вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки відповідно до ч.1 ст. 222 КУпАП органами уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП є органи Національної поліції.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті, відповідач діяв у межах його повноважень, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,202,205,207,254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2016 року у справі № 607/11625/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6