Справа № 361/3153/17
Суддя: Селезньова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/3153/17
Провадження № 2-а/361/400/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 липня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Чуксіну В.В., розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач просить суд визнати протиправним і скасувати Рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області №493-Х111-У11 від 17.02.2017р. про відмову їй, ОСОБА_1, в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства площею 0,30га в селі Пухівка, та зобов'язати відповідача надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства площею 0,30га в селі Пухівка згідно з графічними матеріалами в строк не пізніше одного місяця від набрання законної сили рішенням суду та в порядку і в спосіб, передбачений статтею 118 Земельного Кодексу України. Позовні вимоги позивач вмотивувала тим, що має право на отримання земельної ділянки у власність для ОСГ, з метою отримання земельної ділянки за даним призначенням звернулась 6.02.2017р. з відповідним клопотанням до відповідача, долучила всі передбачені законом документи, зокрема графічні матеріали з позначенням місця розташування бажаної земельної ділянки в селі Пухівка по вулиці Магістральній; відповідач вніс дані клопотання на розгляд сесії, але діючи протиправно і в порушення вимог ч.7 ст.118 ЗК України виніс рішення про відмову їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, посилаючись на те, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка використовується для випасання худоби жителів села. Таке рішення ради вважає протиправним, оскільки даним рішенням порушено її право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, дана ділянка була і є вільною, тому підстав для відмови позивачці у наданні згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки відповідач не мав; дане рішення є невмотивованим, необґрунтованим, не було ніяких інших рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки іншим особам, які б були прийняті радою станом на день її звернення з клопотанням; поруч з бажаною земельною ділянкою вже є земельні ділянки, передані іншим особам для ведення ОСГ, і земельні ділянки, передані іншим особам для забудови, тому таке рішення вважає дискримінаційним; депутатом ОСОБА_3 14.02.2017р. подано заяву про відведення земельної ділянки під випасання жителями села худоби, тобто після подання позивачкою клопотання, і як вона вважає, дану заяву було подано саме з метою відмови їй, хоча в зазначеній заяві депутата мова йшлась про ділянки іншого (більшого) розміру, і не встановлено, що земельна ділянка, відносно якої позивачка подала клопотання, накладається на ті ділянки, про які вказував депутат ОСОБА_3. Крім того, вважає, що позивачем допущено порушення закону про доступ до публічної інформації і регламенту сільської ради про завчасне - за 20 днів - оприлюднення проекту рішення, чого зроблено не було; крім того, дане рішення не розглядалось попередньо в земельній комісії, прийнято поспішно, необґрунтовано і незаконно - не у відповідності до ст.118 ЗК України.

Відповідач Пухівська сільська рада Броварського району Київської області повідомлена належним чином, завчасно, є розписка від 2.06.2017р., ніяких заяв до суду не подала; письмових заперечень, доказів не подала, про причини неявки не повідомила, не заявила клопотання про відкладення розгляду справи, тощо, тому суд, у відповідності до ч.1 ст.128 КАС не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, і у відповідності до ч.4 та ч.6 ст.128 КАС України ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача, який є суб'єктом владних повноважень.

При розгляді справи з наданих доказів і пояснень представника позивача судом встановлено:

Позивачка 06.02.2017р. подала до Пухівської сільської ради клопотання, в якому просила з посиланням на ст.ст.116,118,121,123 ЗК України надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення ОСГ площею 0, 30 га, яка розташована по вулиці Магістральній в селі Пухівка. Повідомила, що за даним цільовим призначенням земельна ділянка у власність не надавалась. До заяви долучила копію паспорту, ідентифікаційного номеру, і у якості графічних матеріалів викопіювання з кадастрової карти з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Рішенням Пухівської сільської ради № 493-Х111-У11 від 17.02.2017р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки площею 0,2га для ведення ОСГ та картографічний матеріал із вказаним бажаним місцем розташування земельної ділянки, враховуючи негативний висновок постійної депутатської комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села та екології, керуючись ст.12, 116 ЗК України, ст.26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська рада вирішила: відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3000га для особистого селянського господарства в селі Пухівка в зв'язку з тим, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка використовується для випасання худоби жителів села.

Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.6 та ч.7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 ЗК. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ст.80 ЗК суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно ст.83 ЗК України - землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Частиною 4 статті 83 ЗК України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: зокрема, а) землі загального користування населених пунктів; в) землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; г), ґ) землі лісогосподарського призначення та водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування .

Згідно ч.1та ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і, зокрема, через селищні ради та їх виконавчі органи.

Згідно ч.1 ст.26 Закону - виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.59 даного закону Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.1 ст.47 даного закону постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Згідно ч.4 - Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 КАСУ передбачено право особи на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом, якщо вона вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.2 ст.17 КАСУ - юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч.1 ст.8 КАСУ - суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України - у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з даних вимог процесуального закону, саме суб'єкт владних повноважень (відповідач) зобов'язаний довести, що, приймаючи оскаржуване позивачем рішення, він діяв законно, правомірно, в межах своїх повноважень, у спосіб, встановлений законом, з дотриманням процедури і з забезпеченням прав особи, якої стосується прийняте рішення, обґрунтовано, об'єктивно, неупереджено.

Враховуючи, що в даній справі відповідач не надав ніяких доказів, передбачених в ст.69 КАСУ на доведення правомірності прийнятого рішення, і фактично не оспорив позову, не подавши заперечень та маючи для цього достатньо часу, то суд виходить лише з наданих доказів: з клопотання позивачки до сільської ради і з прийнятого по клопотанню рішення та його змісту.

Оскільки суду не надано доказів на підтвердження дотримання відповідачем процедури підготовки та завчасного оприлюднення проекту рішення, а позивач стверджує, що даний порядок відповідачем не дотриманий, то суд не може зробити висновок про дотримання відповідачем вказаної процедури.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що та земельна ділянка, на яку претендувала позивачка в поданому нею клопотанні, вже передана у користування чи у власність іншим особам, чи що відносно даної земельної ділянки вже надано дозвіл на розроблення проекту відводу певній особі, чи що відносно даної земельної ділянки сільською радою прийняті інші рішення, які б означали, що дана земельна ділянка не є вільною, і є такою, що не може бути передана у приватну власність позивачу.

Так само не встановлено наявності підстав, передбачених у ч. 7 ст.118 ЗК України, для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, в тому числі не встановлено обставин, передбачених у ч.4 та ч.5 статі 83 ЗК України, які б могли розглядатись як підстава для відмови позивачу у її клопотанні; принаймні відповідач цього не довів.

Позивач надав суду заяву депутата ОСОБА_3 від 14.02.2017р. на ім'я сільського голови щодо розгляду питання про виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади для випасання худоби площею 0,6435га по вулиці Центральній і 2,9943га по вул. Магістральній. Якщо розглядати дану заяву як ту підставу, через яку позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту відводу, то вказана заява такою підставою не являється і не може розглядатись як підстава, передбачена в ч.7 ст.118 ЗК України; крім того, видна невідповідність площі і місця розташування земельних ділянок, та не вбачається накладення земельної ділянки (на яку претендувала позивачка) на зазначені у заяві депутата земельні ділянки. До того ж, суд звертає увагу, що - як зазначив позивач і що видно з викопіювання з карти - поруч з тою земельною ділянкою, на яку вона претендувала для отримання у власність, вже були виділені земельні ділянки іншим особам - для ведення ОСГ і під забудову.

Виходячи з наведеного у рішенні мотивування (причини) відмови: «в зв'язку з тим, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка використовується для випасання худоби жителів села» - то слід погодитись з позивачем, що зазначена у рішенні підстава не передбачена в ч.7 ст.118 ЗК України як підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за даним цільовим призначенням. Таким чином, оскаржуване рішення прийнято з порушень вимог закону, враховуючи наведені в ньому мотиви відмови, не передбачені частиною 7 статті 118 ЗК України, і враховуючи недоведеність відповідачем наявності дійсної, передбаченої у ч.7 ст.118 ЗК України підстави для відмови. Тому дане рішення є незаконним і таким, що порушує права позивача на неупереджене, об'єктивне, збалансоване, вмотивоване та обґрунтоване рішення, тобто є протиправним, і тому таке рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача надати позивачці дозвіл на розроблення проекту землеустрою, то суд виходить з наступного:

Питання щодо передачі земельної ділянки у власність, в тому числі щодо надання дозволу (згоди) на розроблення проекту відводу, віднесено (у даному випадку) до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, в межах якого знаходиться земельна ділянка, і такі питання мають вирішуватись колегіальним органом на пленарному засіданні (сесії).

Таким чином, прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою віднесено до виключної компетенції колегіального органу місцевого самоврядування, і суд не може перебирати на себе повноважень даного органу по прийняттю конкретного рішення по його суті та втручатись у процес прийняття рішення колегіальним органом та зобов'язувати колегіальний орган (яким рішення приймаються шляхом голосування), проголосувати за конкретне рішення у той чи інший спосіб, або прийняти рішення замість вказаного органу.

Відновлюючи порушене право позивача і скасовуючи оскаржене рішення, суд приймає рішення про покладення на відповідача зобов'язання повторно розглянути клопотання позивачки колегіальним органом - на сесії сільської ради, з прийняттям рішення, передбаченого в статті 118 ЗК України: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачці вказаної земельної ділянки або про відмову у цьому, з наведенням мотивів такої відмови. Тому позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.116, 118, 83 ЗК України, ст.ст.2, 6, 24, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст.2, 8, 161, 162 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково;

визнати протиправним та скасувати рішення Пухівської сільської ради Броварського району Київської області № 493-Х111-У11 від 17.02.2017р. про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства площею 0,30 га в селі Пухівка;

зобов'язати Пухівську сільську раду Броварського району Київської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06 лютого 2017 року про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства площею 0,30га в селі Пухівка з прийняттям рішення у відповідності до частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України;

в іншій частині у позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня проголошення, а особами, у відсутності яких постанову проголошено - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.В. Селезньова