Справа № 815/2384/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2384/17
УХВАЛА

26 червня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Лопатюк Ю.А.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_2

треті особи не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та представника відповідача та третьої особи (Управління патрульної поліції в м. Одесі) про залишення адміністративного позову без розгляду,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції України, треті особи: Управління патрульної поліції в м. Одесі, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу № 2234 від 08.08.2016 року Національної поліції України Департаменту патрульної поліції в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи (Управління патрульної поліції в м. Одесі) заявив клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, яке обґрунтовано наступним.

08.08.2016 року Департаментом патрульної поліції винесено наказ № 2234 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про посадову невідповідність. Із зазначеним наказом ОСОБА_3 було ознайомлено під підпис 28.02.2017 року про що Позивач зробив відповідний надпис: «Ознайомлений. З наказом щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність. Не згоден» посада, підпис, ініціали та прізвище. З позовом ОСОБА_3 звернувся 24.04.2017 року, тобто майже через 2 місяці.

Предметом розгляду вказаної адміністративної справи є правомірність рішення начальника Департаменту патрульної поліції щодо накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень, визначений ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України N 3460-ІV від 22.02.2006 року.

Так, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

З аналізу норм ст. 99 КАС України, приписів ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, випливає, що в разі притягнення особи до дисциплінарної відповідальності днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів є дата ознайомлення під підпис із змістом наказу.

Згідно зі ст. 20 Дисциплінарного статуту ОВС України, особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду, а відповідно до ст. 21 цього ж Дисциплінарного статуту ОВС України дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено; пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення; старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та обєктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви; про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Оскільки, приписи Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України щодо тримісячного строку оскарження накладеного дисциплінарного стягнення, випливають зі змісту статті 20 Дисциплінарного статуту ОВС України в сукупності зі статтею 21 цього ж Дисциплінарного статуту, стосується випадків оскарження такого стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України, тому оскарження ж накладеного дисциплінарного стягнення до суду має відбуватись в порядку, встановленому нормами КАС України.

ОСОБА_3, позивач чи його представник не звертався до Відповідача із заявою про оскарження наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у встановлений статтею 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України тримісячний строк та не скористався своїм правом на досудове врегулювання спору.

Таким чином, позивачем пропущений, передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України місячний строк для звернення до суду з даним позовом, що є підставою для залишення позову без розгляду згідно ч. 1 ст. 100 КАС України.

Представник позивача просив поновити пропущений з поважних причин строк на звернення із адміністративним позовом, мотивуючи тим, що позивач не був ознайомлений із матеріалами службового розслідування, а тому не міг сформувати свою правову позицію.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника позивача про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною та клопотання представника відповідача та третьої особи про залишення адміністративного позову без розгляду, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п. 3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач просить протиправним та скасувати наказ № 2234 від 08.08.2016 року Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності. Із зазначеним наказом ОСОБА_3 був ознайомлений під підпис 28.02.2017 року про що Позивач зробив відповідний надпис: «Ознайомлений. З наказом щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність. Не згоден» посада, підпис, ініціали та прізвище.

Аналіз доданих до адміністративного позову документів свідчить про те, що підстави для звернення до адміністративного суду виникли 01 березня 2017 року.

З адміністративним позовом позивач звернувся 24.04.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

Строк звернення до суду обчислюється, за загальним правилом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналась про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Цим днем у спірних правовідносинах є 28.02.2017 року, оскільки в цей день позивач ознайомився з наказом і особисто зазначив: "Не згоден".

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана правова позиція висловлена ВСУ у справі № 6-2469цс16.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обовязкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та повязані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Приписами ч. 1 ст. 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Ключовою є фраза «з поважних причин» а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Слід зазначити, що процесуальний Закон не дає визначення терміну «поважні причини». Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим».

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження (ОСОБА_7 адміністративного суду України від 19.05.2010 N 708/11/13-10).

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13 (№ в ЄДРСРУ 36171760) передбачено, що обставини, з якими сторона повязує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування цих строків.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 100 КАС вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 5 грудня 2011 року (справа № 21-369а11(№ в ЄДРСРУ 20968416).

Необхідно вказати, що поновлення процесуальних строків на оскарження судових рішень є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Ухвала ВАСУ від 29.09.2016 року по справі № 522/6069/14-а (№ в ЄДРСРУ 61821829).

З урахуванням вказаного слід зазначити, що у суду є «свобода розсуду» або дискреційні повноваження суду на поновлення процесуальних строків, адже за таких обставин лише суд вирішує яка причина є поважною і які докази можна приймати до уваги, разом з цим суд повинен обґрунтувати свою позицію відповідними доводами, а не лише зазначити «визнати поважними причини пропуску процесуальних строків» (Ухвала ВСУ від 26.01.06 справа № 6-7307кс04).

В свою чергу суд критично ставиться до доводу представника позивача, щодо неознайомлення позивача із матеріалами службового розслідування, оскільки вже при ознайомленні з наказом (28.02.2017 р.) останній висловив незгоду із цим наказом, а отже, у нього виникло право на звернення до суду.

Із досліджених доказів, суд не вбачає поважних підстав для поновлення строку звернення до суду. Тоді як, вбачає підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у звязку із пропуском строку звернення до суду.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Крім того, невирішення питання про можливість застосування строків звернення до суду може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Кажучі про принцип рівності сторін, Суд указує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невігідне становищестосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 р. № 3932/02, § 22).

Відповідно до прецендентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обовязку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа "ОСОБА_8 проти Іспанії" § 26).

Вказані принципи допомогають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно повязано з іх реалізацією.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов'язком для країн, які підписали Конвенцію.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно повязано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Це питання регулюється національним законодавством, тлумачиться Верховним Судом України (справа № 6-239цс14 від 04.02.2015 р., справа № 6-738цс15 від 24.06.2015 р. та інші) та вказаними рішеннями Європейського Суду з прав людини.

З урахуванням сукупності викладених обставин, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника відповідача та третьої особи (Управління патрульної поліції в м. Одесі) і залишити адміністративний позов без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 6, 99, 100, 128, 133, 160, 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача відмовити.

Клопотання представника відповідача та третьої особи (Управління патрульної поліції в м. Одесі) - задовольнити.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції України, треті особи: Управління патрульної поліції в м. Одесі, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення - залишити без розгляду.

Суд також зазначає, що особа, позовна заява якої була залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя Потоцька Н.В.