Справа № 809/474/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/6697/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Попка Я.С.
суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Косівського районного суду Івано-Франківської області Мельничук Іванни Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до керівника апарату Косівського районного суду Івано-Франківської області Мельничук Іванни Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому допомоги для оздоровлення під час надання щорічної відпустки за період з 12.06.2015р. по 30.05.2016р. та ненадання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби; зобов`язати відповідача прийняти рішення про виплату йому допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, невиплаченої під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р. та про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2017 року адміністративний позов повністю задоволено. Визнано протиправною невиплату помічнику судді Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу, під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р. та ненадання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби. Зобов`язано керівника апарату Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу для оздоровлення у розмірі посадового окладу помічника судді Косівського районного суду Івано-Франківської області, належної під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р. та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що у зв`язку з призовом з 14.05.2016р. на військову службу по частковій мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку та безпосередній участі позивача з 21.06.2015р. до 23.06.2016р. в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, тобто виконанням у вказаний період позивачем громадянських обов`язків він за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016 набув права на щорічну основну відпустку, яка підлягала перенесенню на інший період. Одночасно з набуттям права на щорічну основну відпустку за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р. та правом її перенесення на інший період, позивач набув права на виплату допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу при наданні такої відпустки. Як наслідок, відповідач, надаючи позивачу наказом за №02-06/312 від 20.12.2016р. невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016р. тривалістю 26 календарних днів був зобов`язаний виплатити допомогу для оздоровлення у розмірі посадового окладу.
При цьому, суд першої інстанції зазначає, що трудовим законодавством право працівника на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення при отриманні відпустки в порядку, визначеному статті 80 Кодексу законів про працю України не обмежено фактом отримання такої допомоги при наданні чергової відпустки в одному календарному році.
Крім того, позивач мав право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби за своєю заявою від 13.03.2017р. Виникнення права на отримання вказаної допомоги законодавством не поставлено в залежність від розсуду керівника апарату державного органу та обґрунтованості мотивів, з яких працівник патронатної служби звертається за отримання такої заяви, як помилково вважає відповідач.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2017 року та ухвалити нову, якою повністю відмовити в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що ст. 80 КЗпП України не встановлює прямої вимоги перед роботодавцем здійснити виплату допомоги для оздоровлення при наданні працівнику відпустки у разі перенесення щорічної відпустки.
Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги лист Міністерства соціальної політики України від 21.07.2015 р. №409/13/116-15 «Про надання роз`яснення», яким роз`яснено, що на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше ніж 14 календарних днів. У випадку поділу щорічної відпустки на частини допомога для оздоровлення може виплачуватися працівникові один раз при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки за заявою працівника. Відтак, ОСОБА_1 відповідно до наказу від 23.01.2017 р. № 02-06/13 надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 01.05.2016р. по 30.04.2017р. тривалістю 18 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби. Повторна виплата допомоги протягом календарного року чинним законодавством не передбачена.
Крім того, апелянт стверджує, що виникнення права на матеріальну допомоги не залежить від керівника апарату, однак право її виплати належать безпосередньо до його повноважень, про що чітко зазначено в вищезазначеному роз`ясненню Мінсоцполітики.
Зазначає, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають юридичного статусу військовослужбовці, в наслідок чого, на них розповсюджуються пільги передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», Кодексу законів про працю та інших нормативно-правових актів. Один раз на рік військовослужбовцям надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного окладу грошового утримання (на підставі відповідних підтверджуючих документів) та грошова допомога на оздоровлення у разі надання щорічної чергової відпустки, у розмірі місячного грошового забезпечення.
Однак, судом першої інстанції не дослідив чи позивач отримував виплати перебуваючи в статусі військовослужбовця. В даному випадку винесення керівником апарату Косівського районного суду наказів про виплату допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з подальшою виплатою даних сум територіальним управлінням призведе до нераціонального використання бюджетних коштів.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 12.06.2013р. ОСОБА_1 призначено на посаду помічника голови суду Косівського районного суду Івано-Франківської області. 09.10.2014р. позивача переведено на посаду помічника судді Косівського районного суду Івано-Франківської області.
12.05.2015р. наказом №02-03/106 в.о. керівника апарату Косівського районного суду ОСОБА_1 увільнено від роботи з 14.05.2015р. у зв`язку з призовом на військову службу по частковій мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на особливий період до фактичного виходу на роботу, але не більше одного року.
З 01.05.2016 змінено статус та продовжено роботу позивача на зайнятій посаді на умовах патронатної служби.
Наказом в.о. керівника апарату Косівського районного суду №02-03/95 від 13.05.2016р. ОСОБА_1 увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу по частковій мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на особливий період з 14.05.2016р. до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Згідно довідки військової частини-польова пошта НОМЕР_1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №3538 від 11.07.2016р. ОСОБА_1 в період з 21.06.2015р. до 23.06.2016р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Наказом Косівського районного суду №02-06/312 від 20.12.2016р. надано помічнику судді Косівського районного суду ОСОБА_1 невикористану частину щорічної основної відпустки за період з 12.06.2014р. до 11.06.2015р. тривалістю 10 календарних днів, невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.06.2015 до 30.04.2016р. тривалістю 26 календарних днів та частину щорічної основної відпустки за період роботи з 01.05.2016р. до 30.04.2017р. тривалістю 3 календарних дні, загальною тривалістю 39 календарних днів з 21.12.2016р. до 30.01.2017р.
Наказом №02-003/74 від 27.03.2017р. ОСОБА_1 звільнено з посади, згідно пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Статус і умови діяльності помічника судді визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.
В силу пунктів 3, 18 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України за №14 від 25.03.2011р., помічник судді є працівником апарату суду, якому надаються щорічні та додаткові відпустки в порядку, встановленому Кодексом законів про працю України та Законом України «Про відпустки», Законом України «Про державну службу», за його письмовою заявою, погодженою із суддею.
У відповідності до ст.74 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Статтею 6 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Згідно статті 35 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993р., який підлягає застосуванню до спірних правовідносин щодо набуття позивачем права на відпустку за відпрацьований рік з 12.06.2015р. до 30.04.2016р., державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Частиною 2 статті 80 Кодексу законів про працю України визначено, що щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати.
Виплату допомоги для оздоровлення при наданні працівнику будь-якої з частин щорічної основної відпустки слід здійснювати один раз на рік, за умови надання чергової такої відпустки, у випадках перенесення щорічної основної відпустки відповідно до статті 80 Кодексу законів про працю України роботодавець при її наданні зобов`язаний нарахувати та виплатити всі належні виплати працівнику, в тому числі нарахувати та виплатити допомогу для оздоровлення.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що трудовим законодавством право працівника на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення при отриманні відпустки в порядку, визначеному статті 80 Кодексу законів про працю України не обмежено фактом отримання такої допомоги при наданні чергової відпустки в одному календарному році.
Таким чином, у зв`язку з призовом з 14.05.2016р. на військову службу по частковій мобілізації, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку та безпосередній участі позивача з 21.06.2015р. до 23.06.2016р. в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, тобто виконанням у вказаний період позивачем громадянських обов`язків він за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р. набув права на щорічну основну відпустку, яка підлягала перенесенню на інший період.
Одночасно з набуттям права на щорічну основну відпустку за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016 та правом її перенесення на інший період, позивач набув права на виплату допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу при наданні такої відпустки.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, надаючи позивачу наказом за №02-06/312 від 20.12.2016р. невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р. тривалістю 26 календарних днів (а.с.24) був зобов`язаний виплатити допомогу для оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження апелянта, з посиланням на лист Міністерства соціальної політики України від 21.07.2015 №409/13/116-15, що виплата працівникові допомоги для оздоровлення може виплачуватися виключно один раз на календарний рік не залежно від підстав і періодів, в яких виникло право працівника на отримання такої допомоги.
Відтак, відповідач помилково вважає, що виплативши позивачу наказом №02-06/13 від 23.01.2017р. матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні частини щорічної основної відпустки тривалістю 18 календарних днів за період роботи з 01.05.2016р. до 30.04.2017р. відсутній обов`язок в 2017 календарному році виплачувати позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні відпустки за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р.
Отже, невиплата помічнику судді Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу, під час надання щорічної відпустки за період роботи з 12.06.2015р. до 30.04.2016р. є протиправною.
Також встановлено, що 13.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби, в задоволенні якої відповідач відмовив.
У відповідності до пункту 24 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України №14 від 25.03.2011р., помічник судді має право на соціальний і правовий захист відповідно до свого статусу.
Підпунктом 3 пункту 3 Умов оплати праці патронатних служб в державних органах, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за №15 від 18.01.2017р. встановлено, що керівником Апарату Верховної Ради України. Главою Адміністрації Президента України, Державним секретарем Кабінету Міністрів України, державним секретарем міністерства, керівником державного органу або заступником керівника, на якого покладено функції керівника апарату, за пропозицією посадової особи, при якій утворена патронатна служба, у межах затвердженого фонду оплати прані відповідного державного органу надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач мав право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби за його заявою від 13.03.2017р.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що виникнення права на отримання вказаної допомоги законодавством не поставлено в залежність від розсуду керівника апарату державного органу та обґрунтованості мотивів, з яких працівник патронатної служби звертається за отримання такої заяви, як помилково вважає відповідач.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що ненадання позивачу за заявою від 13.03.2017р. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби є протиправним.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 травня 2017 року у справі №809/474/17 за позовом ОСОБА_1 до керівника апарату Косівського районного суду Івано-Франківської області Мельничук Іванни Степанівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник