Справа № 263/5873/17
Суддя: Шевченко О. А.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/5873/17
Провадження № 2-а/263/480/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2017 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, при секретарі Пахніц О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області як одержувач пенсії по інвалідності третьої групи з причини загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 3 група інвалідності встановлена йому повторно до 01.03.2019 року. Після призначення пенсії і по теперішній час він продовжує працювати в Донецькій митниці державної фіскальної служби України на посаді радника податкової та митної справи 3 рангу, яка відноситься до державної служби. З квітня 2015 року не отримує пенсію по інвалідності 3 групи. Для з'ясування обставин, які спричинили невиплату пенсії, він звернувся до Управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя у Донецькій області. За результатами розгляду звернення він отримав відповідь, відповідно до якої вказано, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року, який набрав чинності з 01.04.2015 р. та закону України «По внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 від 24.12.2015, йому, як особі яка отримує пенсію по інвалідності 3 групи та працює на посаді, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Крім того зазначено, що обмеження у виплаті пенсії працюючим державним службовцям не є звуження прав та свобод, а є лише тимчасовим необхідним заходом, що свідчить про поновлення пенсійної виплати у разі звільнення чи по закінченню дії нормативно-правового акту. Відповідно до даних персоніфікованого обліку станом на 01.04.2015 року ОСОБА_2 працював в Донецькій митниці державної фіскальної служби України, на посаді як така, що дає право на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу». Станом на 01.01.2016 року, ОСОБА_2 продовжує працювати в цій же установі. За таких обставин, було припинено виплату пенсії з 01.04.2015 року. Вважає дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя протиправними, тому просить визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя щодо зупинення виплати йому пенсії по інвалідності 3 групи та зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя відновити йому виплату раніше призначеної пенсії по інвалідності 3 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Представник відповідача надав суду заперечення проти позову, зазначивши, що з ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні ПФУ м. Маріуполя Донецької області та в період з 16.01.2014 року по 28.02.2019 року йому була призначена та виплачувалася пенсія по інвалідності, група інвалідності - третя, причина інвалідності загальне захворювання. З 01.04.2015 року ОСОБА_2 згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213 внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ згідно з якими, тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року в період роботи особи (крім інвалідів І та II груп інвалідності, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується та з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911 VIII, внесені зміни до абзацу 2 та 3 ч.1 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: тимчасово з 01.01.2016 року особам крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія п.1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які працюють на посадах та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу» , «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії та щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

Згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» та прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774 VІІІ на період по 31 грудня 2017 року продовжено тимчасовий порядок обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до Закону поновлюється. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вимоги позивача, заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, та це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні ПФУ м. Маріуполя Донецької області та в період з 16.01.2014 року по 28.02.2019 року йому була призначена та виплачувалася пенсія по інвалідності, група інвалідності - третя, причина інвалідності загальне захворювання.

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_3 та службового посвідчення МО №001047 займає посаду головного державного інспектора відділу взаємодії з митними органами іноземних держав Управління протидії митним правопорушенням.

Виплата пенсії позивачу припинена з квітня 2015 року, у звязку з тим, що станом на 01.04.2015 року позивач працював в Донецькій митниці державної фіскальної служби України на посаді визначеної як така, що дає право на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу». Станом на 01.01.2016 року позивач продовжував працювати в цій же установі. За таких обставин, виплату було припинено з 01.04.2015 року.

Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

02.03.2015 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року (надалі Закон № 213), який набрав чинності з 01.04.2015 року.

Законом № 213 (п.5 розділу 1) внесено зміни в статтю 37 Закону України «Про державну службу», згідно з якими тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року (далі - Закон № 911).

Відповідно до пункту 6 розділу І Закону № 911, у статті 37 Закону України «Про державну службу» абзаци перший та другий частини четвертої викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону:особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Також, Прикінцеві положення Закону № 911 не містять посилань на підстави та обставини, які можуть впливати на відновлення виплати пенсії до 31.12.2016 року. Натомість, згідно Прикінцевих положень до вказаного Закону, після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» та прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774 VІІІ на період по 31 грудня 2017 року продовжено тимчасовий порядок обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Разом з тим, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Оцінюючи законність припинення виплати пенсії позивачу, суд звертається до норми ч.2 ст.8 КАС України, за якою суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.03.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України», (пункт 53) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

У своєму рішенні від 07.11.2013 року у справі «Пічкур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n.48, ECHR 2002-IV). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21.02.1997 року у справі «ОСОБА_4 проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п.39, Reports 1997-I).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд вважає, що держава реалізуючи своє право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року тимчасово на період по 31 грудня 2017 року зупинила виплату пенсій особам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу».

Державна служба надає особі, що займає посаду державної служби, певний правовий статус, який передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії.

Позивач мав право обрати між державним пенсійним забезпеченням відповідно до Закону України «Про державну службу», який спрямований на забезпечення мінімального матеріального рівня задоволення життєвих потреб, чи державною службою, статус якої зумовлює відповідний рівень оплати праці за рахунок державних коштів, заохочення та соціальні гарантії, так як законодавець передбачив, що після звільнення з державної служби виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється.

Оскільки позивач працює головним державним інспектором відділу взаємодії з митними органами іноземних держав Управління протидії митним правопорушенням по даний час. Відтак, позивач віддав перевагу державній службі, що передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії перед мінімальним державним пенсійним забезпеченням, так як позивач, перебуваючи на державній службі, одержує заробітну плату за рахунок державних коштів.

Виплата пенсій особам, які перебувають на державному утриманні одночасно із пенсійним забезпеченням ставить їх у привілейоване становище в порівняні з іншими особами, та передбачала б подвійне державне забезпечення.

Таким чином, державою в інтересах суспільства та з метою забезпечення балансу між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи Законом України № 911-VIII тимчасово зупинено виплату пенсій особам, які отримують оплату праці за рахунок державних коштів.

Тому, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 6-12, 17-18, 41, 69-71, 79, 86, 94,99-100, 122-128, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Особи, які брали участі у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.А.Шевченко