Справа № 264/2351/17
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/2351/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в особі судді Литвиненко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя про визнання противоправним рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона 21.11.2016 року звернулась до УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя з заявою про призначення пільгової пенсії за віком згідно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Рішенням № 26 від 11.11.2016 року УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя було відмовлено в призначенні позивачу пенсії. Свою відмову відповідачем було мотивовано тим, що позивач вже отримує пенсію, про що свідчить штамп про призначення пенсії за віком з 08.04.2015 р. Позивач вважає, що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки рішення про відмову є необґрунтованим, так як відповідач не врахував, що позивач на території, яка контролюється владою України, не отримує пенсію за Законами України. Штамп в трудову книжку позивачки про те, що їй призначена пенсія, ще не свідчить про те, щ позивачка взагалі була поставлена на облік як пенсіонер та що їй була призначена пенсія, яка їй нараховуються та виплачується. Доказів того, що позивачці призначена пенсія за віком відповідач не надав позивачці. Відповідач не перевірив чи дійсно позивачу була призначена пенсія за віком, та яким пенсійним органом України це було зроблено. Позивачка просила визнати противоправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя № 26 від 11.11.2016 року про відмову в призначенні пенсії позивачу за віком згідно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя розглянути заяву позивача від 21.11.2016 року про призначення пенсії за віком згідно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як особі, якій раніше пенсія за Законами України, пенсійними органами України, в Україні - не призначалась. Також позивачка просила поновити строк на звернення до суду з цим позовом в звязку з несвоєчасним отриманням позивачем рішення відповідача.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя заперечувала проти задоволення позову, про що надала письмові заперечення, в яких вважає, що рішення № 26 від 11.11.2016 року УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах відповідає вимогам законодавства, оскільки у позивача на першій сторінці трудової книжки наявний штамп про призначення пенсії за віком з 08.04.20175 року. Тобто на день звернення до УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя з заявою про призначення пільгової пенсії позивачка вже отримувала пенсію. Відповідно до зазначеного вважає, що дії відповідача при відмові в призначенні пенсії позивачу були правомірними. Просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась 21.11.1958 року, що підтверджується паспортом. На сторінці 11 паспорта позивачці міститься відомості про те, що вона з 21.03.1984 р. по 16.11.2016 року мешкала за адресою смт. Тельманове, вулиця Ювілейна, б. 1. Згідно сторінки 12 паспорта позивака зареєстрована за адресою вул. Сибірська м. Маріуполь з 16.11.2016р.

21.11.2016 року після досягнення 57 років 6 місяці позивачка звернулася до відповідача за призначенням їй пенсії за віком.

Рішенням № 26 від 11.11.2016 року УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя було відмовлено в призначенні позивачу пенсії в звязку з тим, що позивачка вже отримує пенсію, про що свідчить штамп про призначення пенсії за віком з 08.04.2015 р.

На сторінці 1 трудової книжки позивачки серії БТ-І №0640013, виданої 20.09.1976 р. є відтиск штампу з надрукованими словами «пенсія» та «призначено з» та рукописний текс на відтиску з словами на російській мові «по возрасту» та «с 8.04.2015 п-но». Підпис та печатка, які засвідчують вищенаведені відомості відсутні.

Трудова книжка позивачки серії БТ-ІІ №6884572 видана 23.09.1993 р. не містить штампу про призначення пенсії.

Згідно ч.5 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Аналогічна норма міститься в постанові ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

При вирішенні заяви позивача про призначення пенсії відповідач повинен був керуватися принципом верховенства права (ст. 8 КАС України), відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 8 ОСОБА_3 України визначено, що ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Згідно із ст. 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_3 України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На підставі ст. 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно до ст. 46 ОСОБА_3 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (у відповідній редакції) (далі Закон № 1207-VII) для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Частина перша статті 7 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1706-VII від 20.10.2014 (ч.1). Ч. 2 цієї статті передбачає, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ч. 3 цієї статті встановлює, що громадяни похилого віку, особи з інвалідністю, діти-інваліди та інші громадяни України, які перебувають у складних життєвих обставинах та проживають на тимчасово окупованій території, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України. Частини 2-4 ст. 9 Закону № 1207-VII передбачають, що: 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 4. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Тобто цей документ не є належним та допустимим доказом того, що позивачці була призначена пенсія.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність: рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя та Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя не надали суду належних та допустимих доказів того, що позивачці була призначена в Україні пенсія.

Так, рішення про призначення позивачці пенсії та витягів з програмного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ з бази особових рахунків про те, що позивачка отримує пенсію, відповідач всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України відповідач не надали.

Таким чином, суд вважає рішення Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя № 21 від 12.10.2016 року про відмову в призначенні пенсії позивачу ОСОБА_1 - противоправним, так як відповідач неправомірно не зарахував пільговий стаж за Списком №2 за вищенаведені періоди

Оспорюване рішення позивачка отримала особисто 12.12.2016 р., про що свідчить запис на рішенні за №17321/03. Отже, строк на звернення до суду позивачкою не пропущено.

Згідно постанови КМУ від 21 грудня 2016 р. № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» було реорганізовано Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя шляхом злиття та утворено Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя. УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя до часу звернення з цим позовом не ліквідовано, але не виконує функцій по призначенню, перерахунку та виплату пенсій. В той же час саме УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя винесло оскаржуване рішення, тому є належним відповідачем в частині позовних вимог по оскарженню рішення. Враховуючи те, що Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя фактично виконує функції по призначенню, перерахунку та виплату пенсій, то є належним відповідачем в частині позовних вимог по зобовязанню розглянути заяву позивача від 21.11.2016 року про призначення пенсії за віком згідно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як особі, якій раніше пенсія за Законами України, пенсійними органами України, в Україні - не призначалась.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 6-12, 17-18, 41, 69-71, 79, 86, 94,99-100, 122-128, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя про визнання противоправним рішення про відмову в призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя № 26 від 11.11.2016 року про відмову в призначенні пенсії позивачці ОСОБА_1 за віком згідно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя розглянути заяву позивачки ОСОБА_1 від 21.11.2016 року про призначення пенсії за віком згідно Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», як особі, якій раніше пенсія за Законами України, пенсійними органами України, в Україні - не призначалась.

Стягнути з Державного бюджету Україну на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. В. Литвиненко