Справа № 807/725/17
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2017 рокум. Ужгород№ 807/725/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання Пирожук Н.П.,

сторони в судове засідання не зявились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи - ОСОБА_1 (далі - відповідач), якою просить суд: відкрити провадження в адміністративній справі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування сумі 103,42 грн. (а.с.3, 4).

Свої вимоги позивач мотивує наступним. Відповідач відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі по тексту Закон України № 1058-IV) набув статусу страхувальника, а також сам є застрахованою особою та зобовязаний сплачувати страхових внесків і в силу пункту 6 частини 2 статті 17 вказаного закону зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача зі сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування складає 103,42 грн.. Отже, позивач просить стягнути дану суму боргу в примусовому порядку.

14 червня 2017 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити позовну заяву повністю (а.с.18).

Відповідач у судове засідання не зявився та не забезпечив явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, що передбачені Главою 3 Розділу II Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Заперечення проти позову відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 47 КАС України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 1 статті 41 КАС України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд приходить до наступних висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до відомостей з реєстру страхувальників відповідач зареєстрований за адресою: 88000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1 (а.с.5).

У відповідності до п.6 ч.2 ст.17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Прикінцевими положеннями Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" до 01 січня 2011 року передбачалось, що страхові внески, що перераховуються до солідарної системи сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом України "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" для відповідних платників збору.

В умовах дії вказаного вище Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" обєктом оподаткування для відповідача в першому випадку, тобто коли він є страхувальником для його працівників, є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Обєктом оподаткування для відповідача - платника внесків до Пенсійного фонду "за себе", як застрахованої особи в розумінні статті 11 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", є сума оподатковуваного доходу (прибутку), яка отримана від відповідної підприємницької діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Частиною 6 статті 19 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року визначалось, що страхові внески нараховуються незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Ставка збору на обовязкове державне пенсійне страхування до 01 січня 2011 року встановлювалась у розмірах, що передбачались статтею 4 Закону України "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування". Тобто, для платників збору, визначених пунктами 1-3 статті 1 цього Закону (а саме субєктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності, юридичних та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників і отримують чистий прибуток) передбачалась ставка у розмірі 33,2% від обєкту оподаткування. Така сама ставка збору у розмірі 33,2% передбачається й для платників, визначених пунктом 3 статті 1 даного Закону, тобто для приватних підприємців, які повинні нараховувати внески на суми отриманого ними чистого прибутку.

Судом встановлено, що напротязі 2010 року діяли саме такі ставки оподаткування на фонд оплати праці та на оподатковуваний дохід з підприємницької діяльності.

З дотриманням Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року за № 21-1 (далі - Інструкція 21-1), Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 05 листопада 2009 року за № 26-1, відповідач самостійно обчислив та нарахував страхові внески за базові звітні періоди в розрахунках сум страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (звітності), що подавались ним до управління ПФУ в м. Ужгороді (а.с.6, 7).

Відповідно до вимог підпункту 2 пункту 8 статті 19 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", фізичні особи субєкти підприємницької діяльності, що оподатковуються за загальною системою оподаткування, сплачують страхові внески у розмірі 33,2 % від суми чистого доходу, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб в межах максимальної величини, з якої вираховуються страхові внески, але не менше ніж мінімальний страховий внесок, розрахований шляхом множення розміру мінімальної заробітної плати за відповідний місяць, в якому платник мав чистий дохід, на 33,2 %.

На підставі вищенаведеного 28 березня 2011 року, позивачем складено акт за № 70 про донарахування органом Пенсійного фонду суми, яку повинен платник сплатити до розміру мінімального страхового внеску за 2010 рік в сумі 103,25 грн. (а.с.8, 9).

ОСОБА_2 одержано відповідачем особисто, що підтверджується його підписом на ОСОБА_2 (а.с.8).

Судом встановлено, що станом на день розгляду даної справи відповідачем в порушення вимог вищезазначеного Закону вказана сума заборгованість перед бюджетом Пенсійного фонду є не погашена, що підтверджується даними картки особового рахунку вказаного страхувальника (а.с.11).

Відповідно до вимог пункту 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонд України від 19 грудня 2003 року за № 21-1 (далі - Інструкція), якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків, борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені, орган Пенсійного фонду надсилає вимогу про сплату боргу.

На підставі вищенаведеної норми, позивачем сформовано Вимогу про сплату боргу за № Ф134у від 06 квітня 2011 року, відповідно до якої відповідача було зобовязано сплатити недоїмку зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 103,42 грн. в десятиденний строк з дня одержання вимоги (а.с.10).

У відповідності до вимог частини 2 статті 106 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" суми страхових внесків своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків, або недоїмкою.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхувальники зобовязані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Частиною 10 статті 20 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визначено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують нараховані страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Позивач, керуючись пунктом 8.2. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року за № 21-1, вживав заходів досудового врегулювання спору, в тому числі шляхом направлення виконавчих документів спочатку страхувальнику, а потім і до органів ДВС для подальшого примусового виконання, однак, станом на день розгляду справи, сума заборгованості є непогашеною.

Ненадходження обовязкових страхових внесків до бюджету Пенсійного фонду перешкоджає виконанню одного з основних завдань Фонду - забезпечення збирання та акумулювання коштів, призначених для повного та своєчасного фінансування виплати пенсій.

Відповідно до вимог частини 15 статті 106 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлено, що строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Відповідна норма є чинною на день звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно частини 1 статті 69 КАС України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства щодо захисту інтересів осіб від порушень з боку органів державної влади та з огляду на положення статей 71, 72 КАС України, обовязок доказування покладається в даному випадку на позивача. Ужгородським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області доведено та матеріалами справи підтверджується заборгованість в сумі 103,42 грн..

Судові витрати по справі згідно статті 94 частини 4 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути із субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (88000, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області заборгованість зі сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у розмірі 103,42 грн. (сто три гривні 42 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.

СуддяОСОБА_3