Справа № 805/693/17-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року справа №805/693/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Блохіна А.А., Ястребової Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №805/693/17-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 13.01.2017 року та № від 13.01.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 13.01.2017 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на суму 119541,50 грн, та № від 13.01.2017 року, яким збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 194722,50 грн.

В обґрунтування зазначив, що податкові повідомлення - рішення є протиправними, оскільки реальність господарських операцій з контрагентами, на підставі яких сформовані відповідні показники податкової звітності, підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 13.01.2017 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 13.01.2017 року.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування зазначив, що контрагенти позивача не є виробниками або імпортерами продукції та відображали придбання аналогічних товарів, реалізованих в подальшому позивачу у своїх постачальників. В свою чергу позивачем така продукція самостійно не виготовлялась, не придбавалась та не імпортувалась по всьому ланцюгу постачання.

Позивачем не надано до перевірки ТТН, за якими здійснювалося транспортування продукції, не надано сертифікати відповідності.

Таким чином, надані позивачем до перевірки первинні документи, не є достатніми доказами фактичного виконання поставок продукції, тому господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що свідчить про безтоварність операцій, які підлягали перевірки, що виключає правомірність їх відображення в податковому обліку товариства.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» (, 87505, м. Маріуполь, пров. Банний, буд. 2) зареєстровано в якості юридичної особи 07.04.2011 року, зазначене підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ейч Ар Гарант» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, на підставі якої складено акт № 122/28-04-41-02/37598904 від 23.12.2016 року (а.с.20-73 т.1)

Перевіркою встановлено порушення ст. 1, ст. 4, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», п. 44.1, п. 44.2, ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в результаті чого, платником податків занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 111 449 грн., п.п. 192.1.1, п.п.192.1.2, ст. 192, абз. «а» п. 198.1 , п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, п.п.1, п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом МФУ № 966 від 23.09.2014 року, п. 5 розділу ІІІ, пп.1, п.п. 3 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом МФУ № 21 від 28.01.2016 року, в результаті чого платником податків занижено ПДВ у періоді, що перевірявся на суму 129 815 грн.

Не погодившись з висновками акта перевірки позивач до податкового органу подав заперечення, за результатами розгляду яких вони залишені без задоволення. (а.с.119-128 т.8)

За висновками акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № від 13.01.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток у розмірі 111 449 грн. та № від 13.01.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у розмірі 129 815 грн. (а.с.16,17 т.1)

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є відсутність правових наслідків у правовідносинах позивача з контрагентами ПП «АЗОВ - ЛАК» та ПП «Азовінструмент».

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ТОВ «Ейч Ар Гарант» та ПП «Азов - Лак» укладений договір постачання № АЛ -12 від 05.07.2013 року відповідно до якого постачальник зобов'язується передати покупцю у встановлений договором строк товар, а покупець зобов'язується прийняти такий товар у власність та оплатити його на умовах, викладених в цьому договорі.

Факт здійснення господарських операцій між ТОВ "Ейч Ар Гарант" та ПП «Азов - Лак» за вказаним договором підтверджується видатковими накладними № РН-0000001 від 20.01.2015 року, № РН-0000002 від 26.01.2015 року, № РН-0000003 від 06.02.2015 року, № РН-0000005 від 16.02.2015 року, № РН-0000006 від 16.03.2015 року, № РН-0000007 від 19.03.2015 року, № РН-0000008 від 26.03.2015 року, № РН-0000009 від 30.03.2015 року, № РН-0000011 від 08.04.2015 року, № РН-0000014 від 17.04.2015 року, № РН-0000017 від 06.05.2015 року, № РН-0000018 від 12.05.2015 року, № РН-0000021 від 22.05.2015 року, № РН-0000023 від 04.06.2015 року, № РН-0000027 від 17.06.2015 року, № РН-0000025 від 05.06.2015 року, № РН-0000028 від 17.06.2015 року, № РН-0000029 від 23.06.2015 року, № РН-0000030 від 23.06.2015 року.

На виконання вимог ПК України ПП «Азов - Лак» виписано ТОВ " Ейч Ар Гарант " податкові накладні № 1 від 20.01.2015 року, № 2 від 26.01.2015 року, № 1 від 06.02.2015 року, № 2 від 11.02.2015 року, № 3 від 16.02.2015 року, № 1 від 12.03.2015 року, № 2 від 12.03.2015 року, № 5 від 16.03.2015 року, № 3 від 19.03.2015 року, № 7 від 26.03.2015 року, № 8 від 30.03.2015 року, № 2 від 08.04.2015 року, № 5 від 17.04.2015 року, № 1 від 06.05.2015 року, № 2 від 12.05.2015 року, № 5 від 22.05.2015 року, № 1 від 04.06.2015 року, № 3 від 05.06.2015 року, № 5 від 17.06.2015 року, № 6 від 17.06.2015 року, № 8 від 23.06.2015 року, № 9 від 23.06.2015 року, № 1 від 08.07.2015 року.

Розрахунок між сторонами за договором проводився у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 8 від 06 січня 2015 року, № 112 від 15 січня 2015 року, № 176 від 29 січня 2015 року, № 359 від 17 лютого 2015 року, № 412 від 25 лютого 2015 року, № 595 від 12 березня 2015 року, № 631 від 20 березня 2015 року, № 675 від 25 березня 2015 року, № 682 від 26 березня 2015 року, № 795 від 07 квітня 2015 року, № 794 від 07 квітня 2015 року, № 876 від 23 квітня 2015 року, № 1096 від 18 травня 2015 року, № 1117 від 20 травня 2015 року, № 1138 від 25 травня 2015 року, № 1146 від 26 травня 2015 року, № 1354 від 22 червня 2015 року, № 1353 від 22 червня 2015 року, № 1391 від 25 червня 2015 року, № 1392 від 25 червня 2015 року, № 1410 від 30 червня 2015 року, № 1552 від 10 липня 2015 року.

Між ТОВ «Ейч Ар Гарант» та ПП «Азовінструмент» укладений договір постачання № 399 від 14.08.2015 року відповідно до якого, постачальник зобов'язується передати у встановлений договором термін товар, який належить постачальнику, а покупець зобов'язується прийняти такий товар у власність та оплатити його на умовах, викладених в цьому договорі.

Факт здійснення господарських операцій між ТОВ "Ейч Ар Гарант" та ПП «Азовінструмент» підтверджується видатковими накладними № РН-0000108 від 18.08.2015 року, № РН-0000117 від 11.09.2015 року, № РН-0000120 від 14.09.2016 року, № РН-0000122 від 17.09.2015 року, № РН-0000128 від 02.10.2015 року, № РН-0000143 від 03.11.2015 року, № РН-0000147 від 16.11.2015 року, № РН-0000155 від 07.12.2015 року, № РН-0000162 від 08.12.2015 року, № РН-0000170 від 24.12.2015 року, № РН-0000005 від 02.02.2016 року, № РН-0000010 від 18.02.2016 року, № РН-0000016 від 02.03.2016 року, № РН-0000021 від 10.03.2016 року, № РН-0000029 від 21.03.2016 року, № РН-0000033 від 23.03.2016 року, № РН-0000039 від 30.03.2016 року, № РН-0000023 від 11.03.2016 року, № РН-0000045 від 13.04.2016 року, № РН-0000053 від 25.04.2016 року, № РН-0000065 від 02.06.2016 року, № РН-0000066 від 07.06.2016 року, № РН-0000077 від 15.06.2016 року, № РН-0000084 від 23.06.2016 року, № РН-0000088 від 05.07.2016 року, № РН-0000114 від 03.08.2016 року, № РН-0000116 від 09.08.2016 року, № РН-0000139 від 06.09.2016 року.

Розрахунок між сторонами за договором проводився у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1724 від 05.08.2015 року, № 2011 від 07.09.2015 року, № 2107 від 09.09.2015 року, № 59 від 17.09.2015 року, № 108 від 24.09.2015 року, № 283 від 09.10.2015 року, № 682 від 10.11.2015 року, № 836 від 03.12.2015 року, № 951 від 07.12.2015 року, № 1053 від 22.12.2015 року, № 1053 від 22.12.2015 року, № 1096 від 30.12.2015 року, № 268 від 05.02.2016 року, № 604 від 09.03.2016 року, № 610 від 10.03.2016 року, № 628 від 14.03.2016 року, № 640 від 17.03.2016 року, № 685 від 24.03.2016 року, № 709 від 30.03.2016 року, № 739 від 05.04.2016 року, № 916 від 18.04.2016 року, № 1713 від 19.07.2016 року, № 1917 від 12.08.2016 року, № 1941 від 17.08.2016 року, № 2115 від 12 вересня 2016 року.

На виконання вимог ПК України ПП «Азовінструмент» виписано ТОВ " Ейч Ар Гарант " податкові накладні № 3 від 07.09.2015 року, № 5 від 09.09.2015 року, № 13 від 17.09.2015 року, № 8 від 18.09.2015 року, № 2 від 02.10.2015 року, № 3 від 03.11.2015 року, № 1 від 02.12.2015 року, № 15 від 02.12.2015 року, № 17 від 07.12.2015 року, № 8 від 08.12.2015 року, № 16 від 24.12.2015 року, № 1 від 02.02.2016 року, № 6 від 18.02.2016 року, № 2 від 02.03.2016 року, № 7 від 09.03.2016 року, № 11 від 11.03.2016 року, № 16 від 21.03.2016 року, № 22 від 23.03.2016 року, № 23 від 30.03.2016 року, № 7 від 13.04.2016 року, № 5 від 05.07.2016 року, № 8 від 03.08.2016 року, № 14 від 09.08.2016 року.

На підставі п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (абз. 1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 ПК України передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, яка видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Про реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами свідчить той факт, що отримана продукція використана позивачем у власній господарській діяльності, про що в матеріалах справи міститься документація первинного бухгалтерського обліку: картки видачі придбаного спецодягу, відомості про отримання працівниками позивача засобів індивідуального захисту і ЗІЗ, звіти по ЗІСпридбаних у ПП «Азов-Лак» та ПП «Азовінструмент».(а.с.87-200 т.1, 1-238 т.2, 1-183 т.3, 1-186 т.4, 1-192 т.5, 1-201 т.6, 1-157 т.7, 1-118 т.8)

Судова колегія звертає увагу на те, що позивач надає послуги у структурних підрозділах ПАТ «МК «Азовсталь» яке є металургійним підприємством, відповідно до договорів від 08.12.2014 року, від 25.09.2015 року (прибирання виробничих відходів, обслуговування виробництва, обробка та зачистка металів тощо), станом на 01.01.2015 року кількість працівників ТОВ «Ейч Ар Гарант» становила 1318 осіб, які потребують забезпечення спецодягом і ЗІЗ. (а.с.212-250 т.8)

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про відсутність підтвердження факту поставки товару від контрагентів позивачу внаслідок ненадання товарно-транспортних накладних, оскільки при здійсненні договору поставки товарів товарно-транспортні накладні не є необхідними первинними документами, відсутність або невідповідність яких свідчить про нездійснення господарських операцій.

Також судова колегія не приймає доводи про відсутність у позивача сертифікатів на придбану продукцію, оскільки перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затверджений заказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України №1308 від 06.11.2013 року, не містить вимог щодо обов'язкової сертифікації спецодягу і засобів індивідуального захисту.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №805/693/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі №805/693/17-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Л.В. Ястребова