Справа № 813/5724/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

813/5724/14

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є., Голяшкіна О.В.,

при секретарі: Ловецкій Т.В.,

за участю прокурора Чубенка В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Прокуратури Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі за позовом Першого заступника прокурора м. Львова до Львівської міської ради, третя особа: споживчий кооператив «Сихівська фортеця», про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

Перший заступник прокурора м. Львова звернувся із позовом до Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - споживчий кооператив «Сихівська фортеця», про визнання протиправною і скасування ухвали Львівської міської ради № 3699 від 10.07.2014 року «Про погодження СК «Сихівська фортеця» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сихівській, 12-14».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваною ухвалою, в порушення статті 134 Земельного кодексу України, без проведення аукціону, надано дозвіл СК «Сихівська фортеця» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у сервітутне користування на умовах оренди строком на 10 років для облаштування підземної торгової галереї за рахунок земель громадської забудови. Крім того, вказана земельна ділянка частково розміщена у межах розміщення червоних ліній. СК «Сихівська фортеця» не має на цій земельній ділянці власних об'єктів нерухомості, а відтак, згідно із статті 124 ЗК України передача в оренду такої земельної ділянки можлива лише за результатами аукціону. Також, згідно із статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги», межі вулиці за її шириною визначаються червоними лініями. Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах червоних ліній вулиць не допускається.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Прокуратура Львівської області, із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2014 року № 3699 «Про погодження СК «Сихівська фортеця» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сихівській, 12-14» погоджено СК «Сихівська фортеця» місця розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1630 га на вул. Сихівській, 12-14 у сервітутне користування на умовах оренди терміном на 10 років для облаштування підземної торгової галереї за рахунок земель громадської забудови за функцією використання - землі комерції, за умови влаштування на території проїзду та трав'яних газонів, а також відновлення скверу.

Прокуратурою м. Львова проведено перевірку ухвал Львівської міської ради, за результатами якої встановлено, що при прийнятті ухвали Львівської міської ради від 10.07.2014 року № 3699 «Про погодження СК «Сихівська фортеця» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сихівській, 12-14» вбачаються ознаки порушення вимог статтей 124, 134 Земельного кодексу України, статті 18 Закону України «Про автомобільні дороги», оскільки зазначені в ухвалі земельна ділянка, станом на час прийняття ухвали є вільною від забудови та знаходиться в межах червоних ліній вулиці, у яких забороняється розташування будь-яких об’єктів, будівель, споруд або їх частин.

З огляду на зазначене, прокуратура Львівської області звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що приймаючи оскаржувану ухвалу, Львівська міська рада діяла у спосіб та у межах повноважень що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій та вважає необхідним зазначити наступне.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключних повноважень органу місцевого самоврядування віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; також розпорядження землями територіальних громад віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад на території сіл, селищ, міст за пунктом "а" частини першої статті 12 Земельного кодексу України.

За статтею 116 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону; статтею 122 цього Кодексу визначено порядок надання земельних ділянок у користування після виокремлення зазначеної земельної ділянки в натурі та з передачею землекористувачу права користування як складової права власності.

Натомість сервітут за своєю правовою природою обмежує власника речі у вчиненні перешкод для її використання іншою особою, без зміни речових прав власника щодо самої речі.

Так, за змістом статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими та здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 401 Цивільного кодексу України визначено поняття права користування чужим майном (сервітут), який може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом; сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

З аналізу статті 401 Цивільного кодексу України та статті 98 Земельного кодексу України, випливає, що зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною земельною ділянкою з метою усунення недоліків своєї ділянки.

Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом.

Водночас, ухвалою Львівської міської ради від 10.07.2014 року № 3699 погоджено СК «Сихівська фортеця» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сихівській, 12-14 у сервітутне користування на умовах оренди терміном на 10 років, не для усунення недоліків своєї земельної ділянки, а для облаштування підземної торгової галереї.

В матеріалах справи відсутні докази, а відповідачем та третьою особою не надано суду таких, щодо неможливості СК «Сихівська фортеця» задоволити своє право користування земельною ділянкою іншим способом, окрім як встановлення земельного сервітуту, зокрема договором оренди.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки управління Держкомзему у м. Львові від 06.09.2012 року № 40/01-15/2348, згідно земельно-кадастрових даних, земельна ділянка на вул. Сихівська, 12-14 у м. Львові відноситься до земель м. Львова що не надані у власність або користування та частково відноситься до земель загального користування (проїзди).

В свою чергу, документи, які підтверджували б право власності СК «Сихівська фортеця» на будь-яке нерухоме майно, яке знаходиться на вказаній земельній ділянці в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Аналіз статті 99 Земельного кодексу України дає підстави стверджувати, що законодавцем не обмежується зміст прав, які можуть встановлюватись договором про встановлення сервітуту.

В той же час, цей договір не може підміняти договору оренди земельної ділянки, оскільки право сервітуту є обмеженим.

Як визначено в частиною 1 статі 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Під час розгляду справи відповідачем та третьою особою не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували наявність всіх обставин та підстав для наданя третій особі в сервітутне користування земельної ділянки на вул. Сихівська, 12-14 у м. Львові.

Водночас, спірна земельна ділянка може бути передана третій особі в оренду з дотриманням процедури визначеної законодавством.

Проведення земельних торгів щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються: перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами; стартова ціна лота; строк та інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування земельною ділянкою на земельних торгах; особа, уповноважена організатором земельних торгів на укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги. (згідно з частини 4 статті 135 Земельного кодексу України).

Частиною 5 статті 135 Земельного кодексу України, визначено, що земельні торги проводяться відповідно до договору між організатором земельних торгів та їх виконавцем. Фінансування організації та проведення земельних торгів здійснюється організатором земельних торгів або їх виконавцем відповідно до договору, укладеного між ними, у тому числі за рахунок реєстраційних внесків учасників земельних торгів.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою. Разом з тим, приймаючи оскаржувану ухвалу, Львівська міська рада не врахувала всіх обставин справи, зокрема відсутність передбачених законом підстав для надання третій особі земельної ділянки у сервітутне користування на праві оренди, тим самим створивши передумови для отримання в майбутньому третьою особою у користування (оренду) земельну ділянку без дотримання законодавчо встановленої процедури за результатами проведення земельних торгів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що погоджуючи місце розташування земельної ділянки та надаючи третій особі дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сервітутне користування на умовах оренди терміном на 10 років, Львівська міська рада діяла з порушенням положень Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, інших нормативно-правових актів - за відсутності відповідних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Беручи до уваги той факт, що суди попередніх інстанцій при прийнятті рішень порушили норми матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Прокуратури Львівської області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов Першого заступника прокурора м. Львова до Львівської міської ради, третя особа: споживчий кооператив «Сихівська фортеця», про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 10.07.2014 № 3699 «Про погодження споживчому кооперативу «Сихівська фортеця» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сихівській, 12-14».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута у порядку статей 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: