Справа № 344/12006/16-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5055/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 20.09.2016 звернулася в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01.07.2016 та зобов'язати відповідача відновити та нарахування і виплату пенсії з 01.07.2016.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01 липня 2016 року. Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 липня 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що при призначенні пенсії позивачу було допущено помилку, оскільки її чоловік був військовозобов'язаним, проходив військові збори і в період з 18 липня 1986 року по 03 вересня 1986 року брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а право на призначення дострокової пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на дружин померлих військовозобов'язаних учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які були призвані на спеціальні військові збори, не поширюється.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом І групи (а.с. 3).

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни (а.с. 3).

ОСОБА_1 має посвідчення НОМЕР_1 від 01.06.2015 дружини померлого з числа ліквідаторів категорії 1-А, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (а.с. 4).

Згідно відомостей з трудової книжки, ОСОБА_1 має страховий стаж більше 20 років (а.с. 8).

05.05.2015 позивач звернулася з заявою до управління Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області про призначення пенсії за віком (а.с. 29).

Управлінням Пенсійного Фонду України в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області зроблений розрахунок стажу позивача (а.с. 30)

Згідно протоколу 2989 від 08 травня 2015 року, позивачу призначено пенсію за віком (а.с. 31).

Згідно розпорядження № 821578 від 26.06.2016 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01 липня 2016 року в зв'язку з відсутністю права (а.с. 5, 32).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за віком при зниженому пенсійному віці як дружині військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України визначено Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до абз 6 п. 3 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, до прийняття відповідного закону військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків), мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

У період перебування чоловіка позивача на військових зборах діяв Закон СРСР від 12.07.67 № 1950 - VII «Про загальний військовий обов'язок».

Відповідно до ст. ст. 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії ВР СРСР від 17.12.1980 № 3535 -X) військова служба складалась з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменувались військовослужбовцями, а ті, що перебували у запасі, - військовозобов'язаними.

Відповідно до ст. ст. 7 - 9 цього Закону військовослужбовці приймали військову присягу на вірність своєму народові, поділялись на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоювалось відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов'язані користувались всією повнотою соціально - економічних, політичних та особистих прав і свобод і несли усі обов'язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.92 № 2232 - XII «Про військовий обов'язок і військову службу», що набрав чинності з 12.05.92, тобто, після смерті чоловіка позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 цього Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» щодо військового обов'язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов'язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934 - XII, що набрав чинності тоді ж, тобто, після смерті чоловіка позивача, однак, до набуття нею статусу дружини дружина військовослужбовця, який загинув при виконанні службових обов'язків, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов'язки служби у військовому резерві, та військовозобов'язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов'язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов'язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов'язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (п. 3 п. 1 ст. 3 цього Закону).

Колегія суддів також зазначає, що громадяни із числа військовозобов'язаних, які проходили збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у т. ч. - за Законом України «Про військовий обов'язок», що втратив чинність на даний час, у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).

Відповідно до положень п. в ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є інвалідами.

Як слідує зі змісту ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абз. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 р. н. і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Таким чином, враховуючи те, що позивач має не менше 20 років страхового стажу, не брала повторного шлюбу, а її чоловік - військовозобов'язаний, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, то позивач має право на призначення пенсії за віком при зниженому пенсійному віці як дружині військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, на підставі абзацу 6 пункту 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналогічну позицію висловлено Верховним судом України по справі № 21-1887а15 від 01.03.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 березня 2017 року у справі №344/12006/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук

Повний текст судового рішення виготовлено 03.07.2017