Справа № 211/5697/16-а(2а/211/149/16)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2017 рокусправа № 211/5697/16-а(2а/211/149/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 грудня 2016 року у справі № 211/5697/16-а(2а/211/149/16) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

07.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Криворізького південного обєднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що з 01.09.1994 року по 15.06.1999 року він навчався у Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди за спеціальністю правознавство та здобув кваліфікацію юрист, з 14.10.1998 року по теперішній час працює в органах прокуратури України. 30.10.2016 року він звернувся до Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення йому пенсії за вислугою 20 років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області. Проте, листом № 1876/02/32 від 10.11.2016 року (одержаний ним 18.11.2016 року), йому було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у звязку із тим, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються. Позивач вважає рішення відповідача незаконним, безпідставним і таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, так як на день його працевлаштування на роботу в органи прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ. Відповідно до ст.50-1 Закону (відповідні зміни в редакції від 12.07.2001 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. На день звернення до відповідача за призначенням пенсії за вислугу років зарахований загальний стаж роботи позивача становив 25 років 8 місяців 2 дні, в тому числі половина строку навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди ( денна форма) до призначення на посаду в органах прокуратури складає 2 роки 22 дні, стаж роботи в органах прокуратури ( за період з 15.10.1998 року по 30.10.2016 року) становив 18 років 17 днів, таким чином загальний стаж його роботи в органах прокуратури дає йому право на призначення пенсії за вислугу 20 років згідно ст. 50-1 Закону України « Про прокуратуру». Посилаючись на те, що оскільки нормами ОСОБА_2 України забороняється звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 3369 від 28.11.2016 року про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою 20 років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), та зобовязати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити йому пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та виплачувати її довічно з дня звернення, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати.

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року). Зобов'язано Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) з 31 жовтня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданої прокуратурою Дніпропетровської області.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову по справі про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В судове засідання, сторони, які належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи, не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копій диплому позивача ХА №11027895 від 15.06.1999 року та трудової книжки БТ№4559290 від 02.03.1993 року ОСОБА_1 вбачаються, що: з 01.09.1990 року по 01.04.1994 року він навчався в Нікопольському металургійному технікумі; з 01.09.1994 по 15.06.1999 роки навчався у Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди отримав вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста; з 15.10.1998 року по 14.10.1999 року працював на посаді стажиста на посаду помічника прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; з 14.10.1999 року по 17.05.2000 року працював на посаді помічника прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; з 17.05.2000 року по 11.02.2002 року працював на посаді старшого помічника Криворізького міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області; з 11.02.2002 року по 26.07.2002 року працював на посаді прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Дніпропетровської області; з 26.07.2002 року по 01.10.2002 року працював на посаді старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Дніпропетровської області; з 01.10.2002 року по 11.04.2003 року працював на посаді старшого прокурора відділу участі прокурорів у кримінальному судочинстві управління з питань підтримання державного обвинувачення і представництва у судах прокуратури Дніпропетровської області; з 11.04.2003 року по 14.08.2003 року працював на посаді старшого прокурора відділу участі прокурорів у кримінальному судочинстві управління з питань підтримання державного обвинувачення, представництва у судах та нагляду за виконанням судових рішень прокуратури Дніпропетровської області; 14.08.2003 року по 23.04.2008 року працював на посаді Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора Дніпропетровської області; з 23.04.2008 року по 23.04.2013 року працював на посаді прокурора м. Жовті Води Дніпропетровської області; з 24.04.2013 року по 05.06.2014 року працював на посаді заступника прокурора Криворізького району Дніпропетровської області; з 05.06.2014 року по 14.12.2015 року працював на посаді прокурора Пятихатського району Дніпропетровської області; з 15.12.2015 року працює на посаді прокурора Пятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури.

Згідно протоколу №369 від 28.11.2016 року Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області стаж роботи позивача на прокурорських посадах, станом на 30.09.2016 року складав 17 років 11 місяців 17 днів.

31.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

На момент звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії за вислугу років, його стаж роботи у органах прокуратури за період з 15.10.1998 року по 30.10.2016 року становив 18 років 17 днів, половина строку навчання в Харківському державному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди (денна форма) до призначення на посаду в органах прокуратури, становила 2 роки 22 дні.

Однак відповідачем, у задоволенні вимог позивача було відмовлено, про що він повідомив його листом № 1876/02/32 від 10.11.2016 року. Підставою для відмови в задоволенні заяви послугувало те, що відповідно до пункту 5 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року скасовано норми щодо призначення спеціальних пенсій у тому числі по Закону України «Про прокуратуру» у разі неприйняття законодавства щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах. Станом на 31.10.2016 року зміни до Закону України «Про прокуратуру", щодо пенсійного забезпечення прокурорів не внесено .

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України, тобто 15.10.1998 року діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в статті 50-1 якого (відповідні зміни були внесені в редакції від 12.07.2001 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, а також з того, що УПФУ незаконно відмовило позивачу в призначені пенсії за вислугу років, так як відповідно до поданих ним документів його загальний стаж роботи склав 20 років 05 місяців 10 днів (стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - 16 років 8 місяців 14 днів), якого достатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12 липня 2001 року. Крім того, суд першої інстанції враховував положення ст.22 ОСОБА_2 України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Так, відмовляючи в призначенні пенсії за вислугу років на підставі положень ст.50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-XII, УПФУ виходило з того, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII, а також акону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ, за якими з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до акону України Про прокуратуру. Крім того, УПФУ було зазначено, що ст.86 Закону України Про прокуратуру №1697-VII (далі Закон №1697-VII) передбачено право на призначення пенсії за вислугу років за наявності в період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги не менше 22 років 06 місяців, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 06 місяців.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками УПФУ та зазначає, що в період часу роботи позивача в органах прокуратури України діяв Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в статті 50-1 якого (зокрема, в редакції від 12 липня 2001 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

На теперішній час діє Закон №1697-VІІ, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З наведеного вбачається, що вказаною нормою збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років у порівнянні зі статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), а саме: з 20 років до 22 років 6 місяців, що є звуженням конституційних прав позивача.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_2 України Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 і повинні відповідати їй.

ОСОБА_2 нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_2 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_2 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

Відповідно приписів статей 21, 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, ОСОБА_3 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_2 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_2 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_3 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги від 20 березня 2002 року № 5-оп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсій і щомісячного довічного грошового утримання)

У зазначених рішеннях ОСОБА_3 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

В рішенні ОСОБА_3 Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина, що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_2 України, ОСОБА_3 Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 № 5-рп/2005, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. ОСОБА_3 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Відповідно до ч.1-3 ст.8 КАС України суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 Українигарантується.

Згідно положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Так, за змістом ст.1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з наведеного можна дійти висновку, що в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, і які, всупереч положенням ОСОБА_2 України, були звужені статтею 86 Закону №1697-VII, а тому колегія суддів вважає, що в даних спірних правовідносинах при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за вислугу років, зокрема в частині необхідного спеціального стажу, не можуть застосовуватися положення 86 Закону №1697-VII.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 ОСОБА_2 України, виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.

Так, наведеними положеннями п.5 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення було передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

В той же час, вказані норми не є спеціальними нормами, які регулюють пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих, оскільки були визначені в не профільному (спеціальному) Законі України, на відміну від положень ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, які є спеціальними нормами законодавства, регламентують питання пенсійного забезпечення прокурорів, а тому мають пріоритетне застосування в даних правовідносинах.

Враховуючи вищезазначене судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

.За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198,200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 грудня 2016 року у справі № 211/5697/16-а(2а/211/149/16) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до статей 211- 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник