Справа № 820/2279/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 липня 2017 р. № 820/2279/17

Харківський окружний адміністративний суд

в складі: головуючого - судді Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ділбаряна А.О.,

за участю представника відповідача - Повелиці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" про стягнення суми,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин", в якому просить суд стягнути з Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" (юридична адреса: 61045, м. Харків, вул.. Дербентська, 109) на користь Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, держпром, 1 під., 1 пов., к.16, , одержувач: р/р 0003, МФО 851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у Шевченківському районі м.Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів та пеню, в сумі 88306,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2016 році становила 245 осіб, фактично працюючих інвалідів було 9 осіб, в той час як мало працювати 10 осіб, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції за непрацевлаштування 1 інваліда у сумі 87225,31 грн. та пеню у розмірі 1081,59 грн.

Відповідач не погодився з позовним вимогами позивача та надав заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що ним виконані усі можливі дії щодо прийому на роботу інвалідів, зокрема, відповідачем були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів, до центру зайнятості надавалися звіти, в яких зазначалося про наявність вільних місць для працевлаштування інвалідів, однак дані місця залишилися незайнятими інвалідами за відсутності його вини.

Представник позивача - Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача - Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" Повелиця Г.В.- просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях та додатково повідомив, що у 2016 році на підприємстві відповідача мала місце відмова у працевлаштуванні одного інваліда, зазначивши, що така особа прийшла з центру зайнятості не як інвалід, а як особа, якій до настання права на пенсію за віком залишилось 10 і менше років. Також відповідач шукав працівника на посаду підсобний робітник, при цьому, до обов'язків вказаної особи мало входити: «прибирання території, косіння трави на газонах, посильна допомога при проведенні ремонтних робіт». Направлена на працевлаштування особа не мала лівої руки, що унеможливило б виконання нею посадових обов'язків. Довідку МСЕК зазначена особа надавати відмовилася.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 9 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Частиною 3 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Так, відповідно до статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендацій МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 31.01.2007 року № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", та порядок її подання.

Судом встановлено, що на підприємстві у спірний період працювало 245 штатних працівників, отже кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, відповідно до 4% нормативу, становить 10 осіб, 9 з яких фактично зайнято інвалідами, що не заперечувалося сторонами по справі.

Також судом встановлено, що на адресу Харківського міського центру зайнятості відповідачем вчасно направлялись звіти за формою 3-ПН про наявність вакансій, в тому числі з додатком «ІІ. Характеристики вакансій та вимоги до претендентів» з зазначенням про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (т. 1 а.с.19-250, т. 2 а.с.91).

Отже, вказаними звітами підприємство інформувало орган державної служби зайнятості про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того позивачем надано до суду копію звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма №10-ПІ), поданого на виконання норм діючого законодавства до Харківського відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Також, відповідачем було самостійно працевлаштовано двох інвалідів, що підтверджується відповідними наказами про прийняття на роботу від 29.04.16 № 109-к та від 02.07.2016 №181-к (т. 2 а.с.92-93)

Листом від 06.04.17 №ХМЦЗ-03-4424 Харківський міський центр зайнятості повідомив позивача, про те, що відповідачем протягом 2016 року надавалася інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН (з позначкою «вакансії для інвалідів»), не було працевлаштовано жодного інваліда за направленням Харківського міського центру зайнятості, відповідачем було відмовлено в прийнятті на роботу одного інваліда.

Щодо підстав відмови у працевлаштуванні інваліда судом встановлено таке.

04 серпня 2016 року до ДП «ХЗСМ» за направленням Харківського міського центру зайнятості № 0027001 від 03.08.2016 звернувся ОСОБА_2. Згідно направлення на працевлаштування, ОСОБА_2 направлявся на вакансію «підсобний робітник» відповідно до інформації ДП «ХЗСМ» від 27.07.2016, як особа, якій до настання права на пенсію за віком залишилось 10 і менше років. (т. 2 а.с. 155)

Згідно інформації про попит на робочу силу (вакансії), поданої ДП «ХЗСМ» 27 липня 2016 року до Харківського міського центру зайнятості (вх. № 6748), ДП «ХЗСМ» зазначало про намір працевлаштувати саме інваліда на посаду підсобний робітник. При цьому, до обов'язків вказаної особи мало входити: «прибирання території, косіння трави на газонах, посильна допомога при проведенні ремонтних робіт». (т. 2 а.с. 156-158)

З копії службової записки старшого інспектора з кадрів ДП «ХЗСМ» від 04 серпня 2016 року, долученої до матеріалів справи, судом встановлено, що під час співбесіди з ОСОБА_2 з'ясовано, що в останнього відсутня ліва рука, у зв'язку з чим роботу підсобного робітника вказана особа виконувати не може. Довідку МСЕК про інвалідність ОСОБА_2 не надав, на пропозицію надати відмовився. (т. 2 а.с. 159)

Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_2 у прийнятті на роботу, оскільки останній не зможе виконувати роботу, визначену у розділі «ІІ. Характеристики вакансій та вимоги до претендентів» на підприємстві позивача.

Згідно ч.1 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Судом встановлено, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів.

Доказів, які б свідчили про те, що товариство безпідставно відмовило у прийнятті на роботу інвалідам, які безпосередньо зверталися до підприємства відповідача або які були направлені переліченими у ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" органами, позивачем не були представлені і у справі відсутні.

Наведене свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові 02.02.2010 №10/03.

Відповідно до ст.ст. 9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" про стягнення суми - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 07 липня 2017 року.

Суддя Білова О.В.