Справа № 810/2401/16
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року № 810/2401/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про поновлення на роботі, перерахунок заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1М.) з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі відповідач, ГУ НП в Київській області), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.05.2017 просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ НП в Київської області за №170 о/с від 15.04.2016, в частині звільнення ОСОБА_1 з займаної посади у звязку із скороченням штатів (далі оспорюваний наказ);

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського полку патрульної служби особливого призначення "Миротворець" ГУ НП в Київській області;

- провести перерахунок і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 122 583,12 грн.;

- стягнути з ГУ НП в Київської області 10000 гривень завданої моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, представник позивача зазначив, що норми діючого законодавства України та фактичні обставини по справі свідчать про протиправне звільнення ОСОБА_1 зі служби, яке було проведено з суттєвими порушеннями законодавства про працю, а тому вважає, що оспорюваний наказ має бути скасований.

У судовому засіданні представник відповідача позову не визнав, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, а також стверджував, що при винесенні оспорюваного наказу ГУ НП в Київської області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2017 вирішено розгляд даної адміністративної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

12 червня 2014 року для виконання спеціальних операцій в зоні АТО на підставі наказу ГУ МВС у Київській області №464 о/с ОСОБА_2 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на посаду прапорщика міліції міліцейського полку патрульної служби особливого призначення "Миротворець" Головного управління МВС України в Київській області.

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 17 липня 2014 року за №652 міліціонер батальйону патрульної служби особливого призначення "Миротворець", прапорщика міліції ОСОБА_2 для виконання особливим складом завдань, визначених Законом України "Про боротьбу з тероризмом та несення служби по охороні громадського порядку в районі проведення антитерористичних операцій, відряджений у розпорядження керівника антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області, з 11 липня 2014 року до м. Костянтинівка Донецької області.

Із висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень окремих працівників БПСМОП "Миротворець" ГУ МВС України від 03.10.2014 за підписом заступника начальника ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_3, судом встановлено, що 28.08.2014 та 29.08.2014 перебуваючи в зоні АТО під час бойових дій поблизу м. Іловайська Донецької області позивач отримав поранення стегна та контузію.

Відповідно до довідки ГУ МВС в Київській області від 09.12.2014 №3/254, виданій прапорщику міліції ОСОБА_1, він дійсно в період з 11.07.2014 по 03.09.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької області.

30 січня 2015 року ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_4 у відповідності до внесених змін до статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" видано посвідчення учасника бойових дій.

Наказом ГУ НП в Київській області від 07.11.2015 №1 о/с відповідно до пунктів. 9, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" було призначено ОСОБА_1 поліцейським Полку патрульної служби поліції особливого призначення "Миротворець" ГУ НП в Київській області, присвоївши йому спеціальне звання "сержант поліції".

ОСОБА_1 31.05.2016 Національною академією внутрішніх справ України була видана довідка №14-287 про те, що він в період з 28.03.2016 по 11.04.2016 перебував на навчально-екзаменаційній сесії 2-го курсу з підготовки фахівців ступеня вищої освіти бакалавра за напрямом підготовки (спеціальністю) "Правознавство" факультету №1 начально-наукового інституту №4 НАВС (набір 2014 року, державне замовлення) та в повному обсязі виконав вимоги навчального плану.

Наказом ГУ НП в Київській області від 16.02.2016 №127 дек "Про організаційно- штатні зміни" були затверджені штати апарату, штати відділів поліції, штати окремих підрозділів Головного управління, та втратили чинність тимчасові штати апарату, органів і підрозділів Головного управління Національної поліції в Київській області, затверджені наказами Національної поліції України від 06.11.2015 №3 та від 06.11.2015 №4, оголошені наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 30.12.2015 №83.

В матеріалах справи міститься лист ГУ НП в Київській області від 18.02.2016 №283/109/01/37-2016, адресований ОСОБА_1, в якому міститься попередження про можливе наступне вивільнення позивача із займаної посади з 16.04.2016 згідно з пунктом 1 статті 40 та статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та підпунктом 4 пунктом 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (далі - Закон "Про поліцію").

З пояснень позивача випливає, що 15.04.2016, закінчивши навчально-екзаменаційну сесію 2-го курсу з підготовки фахівців ступеня вищої освіти бакалавра за напрямом підготовки (спеціальністю) "Правознавство" факультету №1 начально-наукового інституту №4 НАВС, він доповів командиру 2-ї роти Полку патрульної служби поліції особливого призначення "Миротворець" ГУ НП в Київській області про те, що він вийшов на роботу. Командир у відповідь наказав чекати на виклик.

Наказом ГУ НП в Київській області від 15.04.2015 №170 о/с (оспорюваний наказ), відповідно до п.1 пп. 4 статті 77 Закону "Про поліцію", було звільнено зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського Полку патрульної служби поліції особливого призначення "Миротворець" ГУ НП в Київській області з 18.04.2016.

25 травня 2016 року позивач в управлінні кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Київській області отримав трудову книжку АС821775, військовий квиток МО301728, припис на постановку на військовий облік та обхідний лист.

Проте, копію оспорюваного наказу позивач не отримав, що підтверджується особистою розпискою, яка міститься у матеріалах справи.

Із слів позивача, що також встановлено ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2017, з підставами свого звільнення та оспорюваним наказом позивач був ознайомлений лише 08 липня 2016 року, в момент особистого звернення до Головного управління Національної поліції у Київській області.

Не погодившись із оспорюваним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з статтею 5 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частинами першої - п'ятої статті 68 Закону "Про поліцію" визначено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Разом з тим, повного механізму скорочення працівників органів Національної поліції України спеціальним законодавством не передбачено.

У звязку з цим, відповідно до статті 8 Цивільного кодексу України, при скороченні атестованих працівників Національної поліції України у частині, яка не врегульована спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону). Це відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/202 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, повязаних із спорами щодо проходження публічної служби.

А тому, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, суд може застосовувати норми Кодексу законів про працю України (КЗпП), у якому визначено основні трудові права працівників та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 зі змінами та доповненнями станом на теперішній час.

Суд встановив, що позивач не був завчасно попереджений про наступне своє звільнення зі служби в поліції у запас Збройних Сил, про що свідчить відсутність в матеріалах справи складеної ним розписки чи рекомендованого повідомлення про вручення позивачу поштового відправлення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 49-2 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм трудового законодавства вбачається, що обов'язковими умовами, які покладаються на роботодавця при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці та при звільненні у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці пропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації.

В матеріалах справи міститься лист ГУ НП в Київській області від 18.02.2016 №283/109/01/37-2016, адресований ОСОБА_1, в якому міститься попередження про можливе наступне вивільнення позивача із займаної посади з 16.04.2016 року згідно з пунктом 1 статті 40 та статті 49-2 КЗпП та підпунктом 4 пунктом 1 статті 77 Закону "Про поліцію".

Проте, відповідач не надав суду доказів того, що зміст даного листа було доведено до відому позивача у строк, визначений частиною першою статті 49-2 КЗпП, а також не подав доказів особистого отримання позивачем вказаного листа. Окрім цього, в судовому засіданні представник відповідача вказав на відсутність таких доказів.

Відповідно до пунктів 1-5 статті 42 КЗпП, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

ГУ НП в Київської області не виконало зазначені вимоги діючого трудового законодавства України, оскільки на підставі доданих до матеріалів справи копій документів судом встановлено, що на час звільнення, крім інших нагород, позивач був нагороджений медаллю" 10 років сумлінної служби" та згідно з внесених змін до статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є учасником бойових дій.

Крім того, ОСОБА_1 проходив навчання у вищому навчальному закладі за державним замовленням без відриву від проходження служби, а також на час звільнення мав на утриманні неповнолітню дитину та дружину на сьомому місяці вагітності, що підтверджується: довідкою Національної академії внутрішніх справ України від 31.05.2016 №14-287; свідоцтвом від 29.06.2016 серія I-OK №333730 про народження 22.06.2016 ОСОБА_5; свідоцтвом від 30.11.2010 серія I-OK №169411 про народження 22.10.2010 ОСОБА_4.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з положеннями статті 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Ураховуючи зазначені вимоги діючого законодавства України та фактичні обставини по справі суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 є протиправним та було проведено з суттєвими порушеннями законодавства про працю, а оспорюваний наказ підлягає скасуванню як незаконний, а також для поновлення порушених прав позивач має бути поновлений на посаді старшого сержанта поліції поліцейського полку патрульної служби особливого призначення "Миротворець" ГУ НП в Київській області.

Частиною другою статті 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі, одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, як за один рік.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 є протиправним та було проведено з суттєвими порушеннями законодавства про працю, то період з 18.04.2016 по день прийняття рішення про поновлення його на роботі - 04.07.2017, є вимушеним прогулом позивача.

У постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) Верховний Суд України зазначив, що при винесенні рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд визначає середній заробіток за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого середнього заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ від 08.02.95 №100 (далі Порядок №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати, без виключення сум відрахувань на податки, аліменти.

У пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.99 №13 Пленум Верховного Суду України зазначив: "справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів" в розрахунку в своєму рішенні, з якого суд виходить при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Частиною першою пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до частини третьої пункту 8 Порядку №100, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з довідкою ГУ НП у Київській області від 18.05.2017 №286, розмір середньоденного грошового забезпечення складає 211,22 грн. із розрахунку від суми грошового забезпечення за лютий 2016 року та березень 2016 року (4128,38 грн. + 4954,05 грн.) та суми відпрацьованих днів за вказані місяці (21 + 22 ).

Таким чином, ураховуючи дані, вказані у довідці ГУ НП у Київській області, та часу вимушеного прогулу позивача з 18.04.2016 по 03.07.2017 включно, який становить 301 день, суд дійшов висновку, що середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 63 577,22грн. (211,22 грн. - середньоденне грошове забезпечення, x 301 - час вимушеного прогулу).

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що при розрахунку середньоденного грошового забезпечення необхідно брати за основу заробітну плату, що отримували інші працівники на ідентичних посадах, яка значно вище від отриманої позивачем, оскільки позивач не надав суду доказів того, що він оскаржував розмір отриманого ним грошового забезпечення за час перебування на службі, а також, наявності відповідного судового рішення про неправомірне нарахування йому грошового забезпечення.

Окрім цього, із довідки ГУ НП у Київській області від 18.05.2017 №286 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_6 випливає, що позивачу було нараховано: одноразову винагороду до 5-го травня в сумі 920 грн. у квітні 2016 року; компенсація за невикористану відпустку в році звільнення у сумі 1757,89 грн. у травні 2016 року; одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у сумі 41 509,88 грн. у вересні 2016 року.

У судовому засіданні позивач повідомив суд, що зазначених нарахувань він не отримав, при цьому, вказані обставини підтвердив представник відповідача.

Частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Ураховуючи, що позивач не отримав нараховані: компенсацію за невикористану відпустку в році звільнення у сумі 1757,89 у травні 2016 року; одноразову грошова допомога при звільненні у сумі 41 509,88 грн. у вересні 2016 року, суд вважає, що для повного захисту прав та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та стягнути з ГУ НП у Київській області вказані нарахування на користь ОСОБА_6

Незаконним звільненням та не виплатою заробітної плати відповідачем додатково заподіяно позивачу значної моральної шкоди, оскільки це призвело до порушення нормальних життєвих звязків та породило невпевненість у майбутньому.

Згідно статті 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі Постанова ВСУ №4), за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП (322-08), якщо спеціальною формою закону не встановлено іншого (наприклад, ст.47 Закону України "Про телебачення і радіомовлення" (3759-12).

Пунктом 9 Постанова ВСУ №4 встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки до моменту звільнення позивач пропрацював в органах внутрішніх справ більше одинадцяти років, і за цей час, здобув певних життєвих звязків, почував себе захищеним бо мав роботу та впевненість у завтрашньому дні, а на час звільнення мав на утриманні неповнолітню дитину та дружину на сьомому місяці вагітності, врахувавши характер та обсяг страждань (душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 (пять тисяч) грн.

Згідно з пунктами 2-3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову, а також вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах одного місяця.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №170 о/с від 15.04.2016, в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у звязку із скороченням штатів.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського полку патрульної служби особливого призначення "Миротворець" Головного управління Національної поліції в Київській області з 04.07.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.04.2016 по 03.07.2017 включно в сумі 63 577 (шістдесят три тисячі пятсот сімдесят сім) грн. 22 коп.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в році звільнення в сумі 1757 (одна тисяча пятдесят сім) грн. 89 коп., а також одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 41509 (сорок одна тисяча пятсот девять) грн. 88 коп.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 5000 (пять тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського полку патрульної служби особливого призначення "Миротворець" Головного управління Національної поліції в Київській області з 04.07.2017.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах одного місяця в розмірі 4646 (чотири тисячі сорок шість) грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.