Справа № 814/2320/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2320/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національній поліції України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП від 10.10.16 №285 о/с про його звільнення з поліції та від 31.05.2016 р. №440 дск про організаційно-штатні зміни в ГУ НП в Миколаївській області, поновлення на посаді старшого інспектора Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем зазначено, що у ГУНП в Миколаївській області не проводиться жодна реорганізація або скорочення штатів. В штаті ГУНП є багато вакансій, але під час вирішення питання про звільнення йому не було запропоновано жодну з них. На думку позивача, це суперечить вимогам ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 49-2 КЗпПУ.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №285 о/с від 10.10.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.10.2016 року по 20.01.2017 року у сумі 13830,32 гривень (тринадцять тисяч вісімсот тридцять грн. тридцять дві коп.), без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 5899,54 гривень (п'ять тисяч вісімсот дев'яносто дев'ять грн. п'ятдесят чотири коп.). В решті позовних вимог відмовлено. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 5899,54 гривень допущена до негайного виконання.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Головне управління Національної поліції в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї позивача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.11.15 ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

03.03.16 р. атестаційною комісією №4 ГУНП в Миколаївській області ухвалене рішення про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

25.04.16 р. наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №93 о/с ОСОБА_1 було звільнено з поліції через службову невідповідність на підставі висновків атестаційної комісії №4 від 03.03.16.

25.07.16 р. постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/1030/16 наказ №93 від 25.04.16 визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого інспектора Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

05.08.16 наказом ГУНП в Миколаївській області №218 о/с на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.16 р. (постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.16 ВП №51842904), позивача поновлено на посаді старшого інспектора Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

08.08.16 р. ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у звязку зі скороченням тимчасових штатів.

10.10.16 р. наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №285 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 4 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Задовольняючи частково адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії та рішення відповідача щодо повторного звільнення позивача з служби не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та вчинені на підставі помилкових висновків щодо фактичних обставин, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що за загальним правилом під час вирішення адміністративних спорів з публічної служби пріоритетними є норми спеціальних законів, у цьому випадку Закону України «Про Національну поліцію». Але, у випадках, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягає застосуванню норми трудового законодавства.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 58 Закону, призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків.

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

З матеріалів справи вбачається, що у цьому випадку, ніякої реорганізації у ГУНП в Миколаївській області не відбувалось адже замість 3263 посад тимчасового штату уведено не меншу кількість посад постійного штату.

Встановлена законодавством можливість зміни штатного розкладу територіального органу поліції з одночасним затвердженням іншого, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню поліцейських на посади за новим штатним розкладом. Це зобовязання ГУНП в Миколаївській області не виконало, трудові гарантії позивача як працівника порушені.

Окрім цього ч. 2 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» передбачається право поліцейського бути призначеним у разі скорочення його посади на іншу посаду у будь-якому (закладі, установі) поліції.

З відкритих джерел відомо, що в органах національної поліції є багато вакантних посад як на території Миколаївської області, так і в інших регіонах України.

За поясненнями позивача жодної іншої посади відповідачем йому не пропонувалось, від жодної посади він не відмовлявся.

Доказів відмови позивача від інших посад в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відповідачем не надано.

Також відповідачем не надано доказів встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації відповідно до вимоги ч. 5 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи, заперечень та апеляційної скарги вбачається, що підставами для звільнення позивача є не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії від 03.03.16 р. про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Але, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.16 р. по справі №814/1030/16 вже надано оцінку зазначеному висновку атестаційної комісії. Судом задоволено позов ОСОБА_1 та скасовано наказ про звільнення його з поліції саме з мотивів того, що атестація позивача проведена всупереч вимогам Закону, висновки про його службову невідповідність необґрунтовані та протиправні.

Відсутність в резолютивній частині постанови суду рішення про скасування висновків атестаційної комісії від 03.03.16 р. не означає, що зазначені висновки є чинними і після поновлення ОСОБА_1 на посаді в поліції та продовжують для нього створювати негативні наслідки.

Атестація поліцейського це система юридичних фактів, юридично значущих умов, яка включає в себе багато елементів (включення поліцейського до списків осіб, що підлягають атестації, збір інформації про поліцейського, складання ним тестів, проходження поліграфу, співбесіди, а також видання наказу про його звільнення з поліції), які разом утворюють фактичний (юридичний) склад.

Звільнення позивача, яке відбулося 25.04.16 р., є останнім елементом фактичного (юридичного) складу атестації. Лише з цього моменту настали його юридичні наслідки. Отже суд перошої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що оскарження ОСОБА_1 наказу про звільнення є одночасним оскарженням всього юридичного складу, у тому числі його елементів, які передували виданню наказу та були його підставами.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.16 р. по справі №814/1030/16 не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 25.04.16 р., а й надано оцінку підставам звільнення процедурі атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови є такими, що суперечать законодавству.

Таким чином колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що після висновків суду, викладених у постанові від 25.07.16 р. по справі №814/1030/16 у відповідача відсутні підстави для повторного використання протоколу атестаційної комісії від 03.03.16 р. для нового звільнення ОСОБА_1

Та обставина, що відповідач/апелянт обґрунтовує звільнення ОСОБА_1 відсутністю судового рішення про скасування висновків атестаційної комісії, які, на його думку, заважають позивачу подальшому проходженню службу в поліції, як раз свідчить на користь того, що реальними підставами звільнення у цьому випадку є не реорганізація чи скорочення штатів, а намагання відповідача/апелянта повторно звільнити поліцейського за результатами атестації, ігноруючи при цьому висновки суду про протиправність такого звільнення.

Підсумовуючи викладене суди 1-ї та 2-ї інстанцій дійшли висновку, що відповідачем не проводилася реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний. При цьому ОСОБА_1 не було запропоновано жодної іншої посади як в постійному штаті ГУНП в Миколаївській області, так і в іншому органі чи підрозділі поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справі України від 06.04.16 р. №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Згідно з п. 9 вказаного Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 склала 102 календарних днів (з 11.10.16 р. по 20.01.17 р.).

Відповідно до довідки про грошове утримання, середньоденне грошове утримання позивача складало 193,43 гривень, а середньомісячне 5899,54 грн. Відтак, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 19729,86 гривень (102*193,43 грн.). При цьому, із цієї суми 19729,86 грн., сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5899,54 грн. підлягає негайному виконанню, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.05.2016 р. №440дск, то рішення суду першої інстанції про відмову у цій частині позову сторонами не оскаржується, тому апеляційний суд постанову суду в цій частині не перевіряє відповідно до ст. 195 КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Миколаївській області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов