Справа № 826/16615/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" червня 2017 р. м. Київ К/800/26418/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Заїки М.М., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Київського квартирно-експлуатаційного управління, Генерального штабу Збройних Сил України в особі житлової комісії про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами Київського квартирно-експлуатаційного управління і голови житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління, Генерального штабу Збройних Сил України в особі житлової комісії (далі - управління, житлова комісія відповідно) в якому просив: визнати незаконним рішення житлової комісії від 17 жовтня 2014 року щодо відмови у поновленні на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Київському гарнізоні з 30 липня 1990 року (далі - спірне рішення); зобов'язати відповідачів поновити його на квартирному обліку з вказаної дати.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірне рішення не ґрунтується на вимогах законодавства, зокрема не відповідає положенням Конституції України, Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністра оборони України від 6 жовтня 2006 року № 577, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2006 року за № 1171/13045, Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (далі Закон № 2011-XII, Інструкції №№ 577 і 737 відповідно, в редакції періоду спірних правовідносин).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, позов задоволено повністю.

У касаційних скаргах відповідачі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

В свою чергу, пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про належність спору, що розглядається, до повноважень цивільних судів. Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини», на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла у зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки зазначена норма не містить винятків зі встановленого нею загального правила.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року та 23 лютого, 16 березня 2016 року (№№ 21-530а14, 21-6551а16, 21-5802а15 відповідно).

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Також, на виконання вимог частини 2 цієї ж статті колегія суддів роз'яснює позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління і голови житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 3 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Заїка

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк