Справа № 752/14839/16-а
Суддя: Шумко А. В.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/43/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шумко А.В.,

за участі секретаря - Лебедєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії.

Зазначав, що він, як військовий пенсіонер, з 21.08.2003 року перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію у розмірі 1932,25 грн., призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наразі він працює на посаді головного консультанта відділу інформаційно-аналітичної роботи приймальні президента України Адміністрації Президента України.

З 01.04.2015 року йому припинено виплату зазначеної пенсії.

Звернувшись із заявою до ГУПФУ у м.Києві щодо причини припинення виплати пенсії, він отримав відповідь з посиланням на те, що з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VIII), яким передбачено здійснення припинення виплати призначеної пенсії працюючим пенсіонерам, якщо вони займають посади та мають право на нарахування пенсії за законом «Про державну службу». При цьому порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширено на всіх пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. Вважав, що такі дії порушують його конституційні права та мають ознаки дискримінації.

Посилається на те, що оскільки право нарахування пенсії за Законом України «Про державну службу» є основною умовою /юридичним фактом/ припинення виплати раніше призначеної пенсії, як військовослужбовцю, згідно вимог ст.54 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, вважає, що на нього не повинна розповсюджуватись дія Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII про припинення виплати пенсії, а це свідчить про протизаконність, порушення його конституційних прав, дискримінацію, що як наслідок призвело до невиплати йому заслуженої пенсії.

Він звернувся із письмовою заявою до Головного Управління ПФУ в м.Києві з приводу поновлення виплати йому раніше призначеної пенсії. Відповідач в листі від 18.04.2016р. та від 28.07.2016р. відмовив в поновленні виплати раніше призначеної пенсії, пославшись на те, що «Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ в статтю 54 Закону внесені зміни в частині виплати пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку), а саме: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Тому виплату його пенсії буде поновлено після звільнення з роботи та надання підтверджуючих документів про звільнення».

Вважає зазначену відмову такою, що порушує його конституційне право на соціальний захист, оскільки, згідно вказаного Закону, пенсія не виплачується виключно у випадку, якщо він працює на посадах, які дають право на нарахування пенсії за Законом «Про державну службу», а він таку можливість вже втратив з 1 червня 2015 року.

Просив визнати рішення відповідача щодо призупинення виплати йому пенсії з 01.06.2015р. таким, що не відповідає законодавству та зобов»язати відповідача поновити виплату пенсії в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з"явився, про час і місце судового розгляду повідомлений судом належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач, будучі обізнаним щодо заявлених позовних вимог, заперечень проти позову, в т.ч. щодо необґрунтованості позовних вимог, не надав. В судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За вказаною нормою права, суд вирішує спір за наявними в справі доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

За змістом ст.19 Конституції України органи Державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, як військовий пенсіонер перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві з 21.08.2003 року, що підтверджується пенсійним посвідченням серії П №309415, пенсійна справа №ФА-135956, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.04.2015 року позивачу ОСОБА_1 відповідачем припинено виплату призначеної пенсії на підставі ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої тимчасово у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», пенсії призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

На звернення ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо причини припинення виплати призначеної йому пенсії, листом від 18.04.2016 року №7620/03/Ш-705/1 відповідачем повідомлено, що з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VIII), яким передбачено здійснення припинення виплати призначеної пенсії працюючим пенсіонерам, якщо вони займають посади та мають право на нарахування пенсії за законом «Про державну службу». (а.с. 7).

На друге звернення ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо поновлення припиненої виплати пенсійного забезпечення, як особі яка займає посаду державного службовця та є військовим пенсіонером, листом від 28.07.2016 року №14576/03/Ш-705/2, відмовлено в зв'язку з відсутністю законних підстав для поновлення раніше призначеної пенсії. (а.с. 8).

Разом з тим, суд вважає, що з 01.06.2015 року Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві має поновити ОСОБА_1 виплату пенсії в раніше призначеному розмірі, з таких підстав.

Прикінцевими положеннями Закону України від 02.03.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на Кабінет Міністрів України було покладено, разом з іншим, зобов'язання у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників) на загальних підставах, та зауважено, що у разі не прийняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «ПроКабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Кабінет Міністрів України вказані вимоги закону не виконав, а тому суд приходить до висновку, що з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до спеціальних законів - не діють, тобто з 01.06.2015 року пенсія громадянам України може бути призначена в порядку на умовах, визначених загальним пенсійним законодавством.

Статтею 22 Конституції України регламентовано, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач не надав доказів правомірності відмови в поновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії з 01.06.2015 року, в контексті ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки обмеження у виплаті пенсії, згідно зі ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової службі, та деяких інших осіб», стосується лише пенсіонерів, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах визначених спеціальними законами, а посада, яку обіймає позивач, з 01.06.2015 року не передбачає такого права, то суд вважає, що з вказаної дати позивачу мало бути відновлено виплату пенсії в раніше призначеному розмірі.

У відповідності до ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Позивачу ОСОБА_1 пенсія призначена у 2003 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VIII), а отже, поширення порядку виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановленого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VIII), незалежно від часу призначення пенсії, порушує його конституційні права, в силу ст. 58 Конституції України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відмова Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві у поновленні виплати позивачу пенсії з 01.06.2015 року є протиправною, а відтак його права є порушеними та підлягають судовому захисту.

На підставі наведеного ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової службі, та деяких інших осіб», керуючись ст.ст. 2, 6, 10, 11, 18, 71, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2015 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, що призначена йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року.

Постанова, відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову, відповідно ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, до адміністративного суду апеляційної інстанції через Голосіївський районний суд м.Києва з одночасним надсиланням особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Шумко А.В.