Справа № 813/9299/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2017 р. м. Київ К/800/48715/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Мороза В.Ф.,

суддів: Донця О.Є.

Шведа Е.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про визнання протиправними та скасування припису,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати припис № 7/4 від 16.05.2013 року, визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 7/288/2-ф від 30.08.2013 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем правомірно в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений законодавством прийнято рішення щодо зобов'язання позивача знести самовільне будівництво.

Рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області № 7/4 від 16.05.2013 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил. Визнано протиправною та скасовано постанову №7/288/2-ф від 30.08.2013 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, відносно ОСОБА_2.

При винесенні рішення суд апеляційної інстанції, з посиланням на ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України, виходив з протиправності оскаржуваного припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області через відсутність у відповідача повноважень щодо самостійного прийняття рішення про знесення самочинно збудованих об'єктів, оскільки питання знесення самочинного будівництва підлягає вирішенню у судовому порядку за відповідними позовом районної адміністрації.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року скасувати, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року залишити в силі.

Справа розглядається в порядку письмового провадження в порядку п. 2. ч.1 ст. 222 КАС України з огляду на неприбуття осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_2 щодо будівництва та експлуатації господарської будівлі під магазин-склад ритуальних товарів на АДРЕСА_1. За результатами перевірки складено акт № 7/18 від 16.05.2013 року.

Перевіркою встановлено, що позивач на земельній ділянці прибудинкової території будинку АДРЕСА_1, яка належить до земель міста і не передана у користування чи приватну власність, у 2005 році збудував цегляну господарську будівлю розміром у плані орієнтовно 8.20х3.50 м без затвердженої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ст.ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій». Зазначена будівля використовується позивачем під магазин-склад ритуальних товарів без прийняття його в експлуатацію, що є порушенням ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ч.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461. За наслідками перевірки 16.05.2013 року відповідач виніс припис № 7/4 про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язав позивача знести самочинно збудовану господарську будівлю в термін до 29.06.2013 року.

05.07.2013 року відповідачем проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_2 та складено акт № 7/28-ф, яким встановлено невиконання вимог припису Інспекції ДАБК від 16.05.2013 р. № 7/4 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням позивачем вимог припису від 16.05.2013 року № 7/4, постановою № 7/288/2-ф від 30.08.2013 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 188-42 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5270 грн.

Не погоджуючись з приписом № 7/4 від 16.05.2013 року, протоколом №7/12-ф від 05.07.2013 року та постановою № 7/288/2-ф від 30.08.2013 року, позивач звернувся з вказаним позовом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 7 Закону № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності полягає, зокрема, у державному архітектурно-будівельному контролі, який згідно з абзацом другим пункту 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі Порядок) здійснюють Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи.

Частина перша статті 41 Закону № 3038-VI визначає державний архітектурно-будівельний контроль як сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

У ході здійснення такого контролю посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, серед іншого, мають право видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (пункт 3 частини четвертої статті 41 Закону № 3038-VI).

Право на видання вищенаведених приписів передбачене й у пункті 11 Порядку.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво (абзац другий частини першої та абзац перший частини другої статті 38 Закону № 3038-VI).

Частина перша статті 38 Закону № 3038-VI не містить виключного переліку вимог, які можуть ставитись інспекцією архітектурно-будівельного контролю у приписі з метою усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Її конструкція дає підстави вважати, що вимоги про усунення таких порушень мають бути сформульовані з урахуванням їх характеру та ступеню тяжкості. Із самого предмета правового регулювання статті 38 Закону № 3038-VI вбачається, що знесення самочинного будівництва є одним із способів усунення порушень. І тому за неможливості їх усунення у інший спосіб відповідний припис органу державного архітектурно-будівельного контролю може містити вимогу про знесення самочинно збудованого об'єкта.

При цьому виконання такої вимоги, з огляду на закріплене в абзаці другому частини першої та абзаці першому частини другої статті 38 Закону № 3038-VI правило щодо знесення самочинно збудованого об'єкта на підставі рішення суду за відповідним зверненням органу державного архітектурно-будівельного контролю, має добровільний характер. Питання ж обґрунтованості припису щодо знесення самочинно збудованого об'єкта, наявності підстав для такого знесення, як і можливості усунення порушень у інший спосіб, мають бути вирішені судом у ході розгляду справи за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю про знесення самочинно збудованого об'єкта.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність в органу державного архітектурно-будівельного контролю права видавати на підставі частини першої статті 38 Закону № 3038-VI припис із вимогою про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил шляхом знесення самочинно збудованого об'єкта.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2016 року № 21-1609а16.

У зв'язку з невиконанням позивачем вимог припису від 16.05.2013 року № 7/4, постановою № 7/288/2-ф від 30.08.2013 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 188-42 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5270 грн.

Відповідно до ст. 188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

З огляду на те, що у приписі №7/4 від 16.05.2013 року надано строк для добровільного його виконання до 29.06.2013 року, виявлено порушення 05.07.2013 року під час проведення перевірки, тому суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк притягнення до відповідальності позивача - ОСОБА_2 згідно постанови від 30.08.2013 року № 7/288/2-ф не пропущено.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, при здійсненні перевірки, оформлення її результатів шляхом прийняття припису про усунення виявлених під час перевірки порушень, Інспекція діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих їй повноважень, а обґрунтованість її висновків щодо необхідності демонтажу самовільно збудованого об'єкту може бути перевірена виключно в межах розгляду судом справи про знесення такого об'єкту.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції ухвалено законне рішення, яке помилково змінене судом апеляційної інстанції.

За таких Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року слід скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 226, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року скасувати, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року залишити в силі.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України.

Судді: В.Ф. Мороз

Е.Ю. Швед

О.Є. Донець