Справа № 183/1118/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2017 рокусправа № 183/1118/17(2-а/183/97/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Новомосковського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року у справі № 183/1118/17(2-а/183/97/17)

за позовом ОСОБА_1

до Новомосковського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Новомосковського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо невиплати на користь Позивача пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2015 року;

- зобовязати Відповідача відновити виплату пенсії по ІІІ групі інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2015 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року відкрито скорочене провадження по справі № 183/1118/17(2-а/183/97/17).

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначав, що припинення виплати пенсії по інвалідності з огляду на те, що він продовжує працювати на посадах державної служби, є протиправним, оскільки суперечить приписам ст. 22 Конституції України, звужує надані йому соціальні та майнові права та погіршує його становище.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року у справі № 183/1118/17(2-а/183/97/17) позовну заяву ОСОБА_1 до Новомосковського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити виплату з 01.04.2015 року пенсії як інваліду ІІІ групи залишено без розгляду в частині зобовязання поновити виплату з 06 вересня 2016 року.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року у справі № 183/1118/17(2-а/183/97/17) позов ОСОБА_1 задоволено (суддя Майна Г.Є.)

Визнано протиправними дії Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області стосовно припинення виплати ОСОБА_1 призначеної щомісячної пенсії по інвалідності з 01 квітня 2015 року.

Зобов'язано Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області поновити ОСОБА_1, виплату пенсії по інвалідності з 06 березня 2016 року, призначеної у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що приписи ст.. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції від 01.01.2016 року, не передбачає такої підстави для припинення пенсії як робота на посадах, які дають право на призначення пенсії, зокрема, передбаченої Законом України «Про прокуратуру».

Відповідач Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року у справі № 183/1118/17(2-а/183/97/17) та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що у відповідності до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІ від 02.03.2015 року з наступними змінами передбачено, що тимчасово, в період з 01.04.2015 року по 31.12.2017 року виплата будь-якого виду пенсії Позивачу не передбачена, оскільки він працює в прокуратурі Дніпропетровської області, у разі звільнення із зазначеної роботи, виплата пенсії по інвалідності буде поновлена.

Позивач - ОСОБА_1, заперечень на апеляційну скаргу до суду не направив.

Позивач та Відповідч, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі сторін по справі.

У судовому засіданні, заслухавши суддю-доповідча, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, Позивач працює в прокуратурі Дніпропетровської області.

У відповідності до довідки серії ЖИА № 049738 від 23 лютого 2007 року, ОСОБА_1, призначено третю групу інвалідності загального захворювання (а.с. 9).

Позивач перебуває на обліку Відповідача як пенсіонер, якому призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 01 квітня 2015 року Позивачу припинено виплату призначеної пенсії.

23.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу з заявою, в якій просив надати інформацію щодо невиплати пенсії по інвалідності (а.с.12).

Листом № Ж-06 від 07 лютого 2017 року Відповідач повідомив Позивача про припинення виплати пенсії на підставі того, що Позивач працює в прокуратурі Дніпропетровської області, в період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року і виплата будь-якого виду пенсії припиняється, оскільки іншого чинним законодавством не передбачено. В обґрунтування відмови наведено положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIІ від 02 березня 2015 року, із змінами внесеними Законом України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" якими, було внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Пункт 5 Прикінцевих положень Закону, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається, зокрема відповідно до закону України "Про державну службу", «Про прокуратуру». Також повідомлено про те, що станом на 01 червня 2015 року норми статті 47 Закону № 213-VII залишаються чинними і на теперішній час зміни до неї не внесено (а.с. 13-14).

Визнання протиправними дій пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії по інвалідності та зобовязання поновити відповідні виплати і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку діям субєкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

1 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, яким абзац 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 01.01.2016 р. набрав чинності Закон України від 24.12.2015 р. № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", пунктом 22 якого абзац другий частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" викладено в наступній редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Вказана норма на час виникнення спірних правовідносин є діючою та у встановленому законом порядку не визнавалась неконституційною.

Таким чином, сам факт роботи на посадах та на умовах, які передбачені, зокрема, Законом України "Про прокуратуру ", є підставою для припинення виплати пенсій, призначених у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Одночасно Позивач працює в прокуратурі Дніпропетровської області, що ним не заперечується.

Отже, на Позивача поширюється дія ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами, внесеними Законом від 24.12.2015 р. № 911-VІІІ, які набрали чинності з 01.01.2016 року).

Враховуючи те, що з 1 квітня 2015 року і до дня винесення судом рішення Позивач продовжує працювати на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», і в цей період стаття 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії, Відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії Позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією Відповідача про те, що у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., відсутні правові підстави для виплати позивачу раніш призначеної пенсії.

При цьому колегія суддів зазначає, що оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не стосуються виплати пенсії Позивачу у 2017 року, то суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для аналізу законодавства у вказаному періоді та надання правової оцінки діям УПФУ з цього приводу.

Щодо посилань Позивача на те, що його права на отримання пенсії по інвалідності не можуть бути звужені, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав: «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (п. 23 рішення).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Судовою колегією також враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи були порушені норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року у справі № 183/1118/17(2-а/183/97/17) - скасуванню із прийняттям нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 3 ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року у справі № 183/1118/17(2-а/183/97/17) - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 03 липня 2017 р.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов