Справа № 826/17440/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 червня 2017 року письмове провадження № 826/17440/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

до Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України

про скасування наказу №280-ос від 28.10.2016р.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач-1), ОСОБА_2 (далі по тексту позивач-2), ОСОБА_3 (далі по тексту позивач-3) та ОСОБА_4 (далі по тексту позивач-4) звернулись з позовом до Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі по тексту відповідач) про:

- визнання незаконним та скасування наказу від 28.10.2016р. №280-ос в частині продовження дії контрактів позивачів понад встановлений строк з 01.01.2017р. до оголошення демобілізації;

- зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення з військової служби позивачів з 01.01.2017р. у зв`язку з закінченням строку дії контрактів.

Ухвалою суду від 26.06.2017р. закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_5 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною прийняття оскаржуваного наказу в частині продовження дії контрактів позивачів понад встановлений строк з 01.01.2017р. до оголошення демобілізації.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив:

Позивачами з Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України були укладені Контракти про проходження громадянами України військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України на посадах осіб офіцерського складу, строком з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 07.10.2016р., ОСОБА_2 04.10.2016р., ОСОБА_3 04.10.2016р. та ОСОБА_4 04.10.2016р. звернулись до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації з листами, якими повідомляли про відмову в укладенні нового контракту.

Однак, наказом Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №280-ос від 28 жовтня 2016 року «Про особовий склад» відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015р. №463, позивачам продовжено за п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 165 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015р. №463, дію контрактів понад встановлений строк з 01.01.2017р. до оголошення демобілізації.

Вважаючи протиправним наказ в частині продовження дії контрактів позивачів понад встановлений строк з 01.01.2017р. до оголошення демобілізації та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити певні дії, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» від 23.02.2006р. №3475-ІV Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України має таку загальну структуру:

центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України;

територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України;

територіальні підрозділи;

Головне управління та підрозділи урядового фельд`єгерського зв`язку;

навчальні, охорони здоров`я, санаторно-курортні та інші заклади, науково-дослідні, науково-виробничі та інші установи і організації.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» комплектування Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Уповноважені посадові особи Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України попередньо вивчають склад призовників та здійснюють їх добір у військових комісаріатах.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» визначено, що на військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України поширюється дія статутів Збройних Сил України та законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби.

Відповідно до пункту 16 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015р. №463, з громадянином, який вступає на військову службу, укладається контракт письмова угода між громадянином і державою, від імені якої виступає Держспецзв`язку, що встановлює правові відносини між зазначеними сторонами.

Згідно з п. 17 вказаного Положення право на укладення контрактів про проходження військової служби та контракту про навчання надається:

1) Голові Держспецзв`язку - з усіма військовослужбовцями, а також із громадянами, які приймаються на військову службу за контрактом на посади рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу;

2) заступникам Голови Держспецзв`язку - з курсантами про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчального закладу Держспецзв`язку;

3) начальникам підрозділів Держспецзв`язку - з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом у цих підрозділах на посадах осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання до підполковника включно, а також із громадянами, які приймаються на військову службу на зазначені посади за контрактом;

4) начальнику навчального закладу Держспецзв`язку - з курсантами, прийнятими на навчання.

Таким чином, твердження представника позивача, що оскаржуваний наказ прийнято не уповноваженою особою, не відповідає матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року (надалі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби відносяться: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року №170 (надалі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153 (п.1.1 Інструкція №170).

Відповідно до абз. 1 п. 2.12 Інструкції №170 контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.

Згідно з п.п. 2 п. 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (надалі Положення №1153/2008) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з», «к» та «м» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, у п. «б» ч. 2 ст. 26 Закону №2232-ХІІ зазначено, що звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (надалі Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII, оголошено проведення часткової мобілізації.

Також, Президентом України були прийняті Укази «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року №454/2014, від 21.07.2014 року №607/2014, від 14.01.2015 року №15/2015.

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону №2232-ХІІ (на момент виникнення спірних правовідносин) У разі настання особливого періоду:

1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки:

у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;

з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;

2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ зазначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.

З аналізу вищезазначеного вбачається, що під час дії особливого періоду не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з закінченням строку контракту.

За змістом ст. 1 Закону №3543-XII особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону №3543-XII зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3543-XII демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Законодавчі обмеження щодо звільнення військовослужбовців пов`язані в першу чергу з особливим періодом і лише потім з мобілізацією як його складовою частиною.

Аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України, дає суду підстави стверджувати, що особливий період не припиняється після закінчення терміну проведення мобілізації або у проміжках проведення мобілізації.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року у справі №800/582/14, у якій зроблено висновок, що між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачами та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб`єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій