Справа № 820/783/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Київ К/800/43392/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Заїки М.М., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - ГУ МВС, міське управління ГУ МВС, ГУ ПФУ) в якому просив: визнати протиправним не проведення нарахування та нездійснення виплати ОСОБА_4 надбавки до грошового забезпечення за роботу в умовах режимних обмежень за період роботи на посаді начальника відділення оперативно-розшукового відділу кримінального розшуку при міському управлінні ГУ МВС (далі - спірна надбавка); міське управління ГУ МВС нарахувати та виплатити ОСОБА_4 спірну надбавку та видати йому грошовий атестат з її урахуванням; зобов'язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок пенсії з урахуванням спірної надбавки.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що має право на нарахування і виплату йому спірної надбавки і перерахунок пенсії з її урахуванням, однак отримав відмову відповідачів, яка свідчить про порушення його прав, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року, зміненою постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним не проведення нарахування та нездійснення виплати ОСОБА_4 спірної надбавки, зобов'язано міське управління ГУ МВС нарахувати і виплатити таку за період з 1 червня 1994 року по 30 вересня 1996 року, зобов'язано відповідача видати позивачу грошовий атестат з урахуванням спірної надбавки у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії.

У касаційній скарзі відповідач - міське управління ГУ МВС, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині задоволених вимог, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити в позові повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого частково погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач має право на нарахування і виплату йому спірної надбавки і включення такої до грошового атестату, а тому бездіяльність відповідача щодо не виплати цієї надбавки порушує його права.

Судами встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 10 вересня 1969 року по 2 вересня 1996 року.

Наказом ГУ МВС № 147 о/с від 30 вересня 1996 року позивач звільнений зі служби в запас, а починаючи з жовтня 1996 року йому призначено пенсію за вислугу років.

Згідно з листом Управління служби безпеки України № 70/26-10064 від 3 липня 2015 року ОСОБА_4 під час проходження служби в оперативно - пошуковому відділі міського управління ГУ МВС з 1993 по 1996 роках (останнє місце роботи перед виходом на пенсію) мав допуск до державної таємниці згідно з приписами «Инструкция по обеспечению режима секретности в министерствах, ведомствах, на предприятиях, в учреждениях и организациях СССР» № 0126, затвердженою Постановою Ради Міністрів СРСР від 12 травня 1987 року та «Положення про порядок надання, скасування та переоформлення допуску громадян України до державної таємниці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 року № 878.

Відповідно до зазначених нормативних документів, громадянин призначався на посаду наказом керівника установи, підприємства, організації де працював, перебував на посаді чи навчався громадянин, тільки після надання йому допуску до державної таємниці. Окремим наказом допуск до державної таємниці не оформлювався. Призначення на посаду наказом керівника визначало надання допуску до державної таємниці.

Судами також встановлено, що ОСОБА_4 під час проходження служби в органах внутрішніх справ отримував надбавку за особові умови служби.

Разом з тим, позивач не отримував надбавки за роботу секретними документами, а грошовий атестат не містить відмітки про отримання такої надбавки.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 постійно працював з відомостями, що становлять державну таємницю, мав допуск до державної таємниці.

Так, відповідно до статті 27 Закону України від 21 січня 1994 року № 3855-XII «Про державну таємницю» (далі - Закон № 3855-XII) доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов'язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

За змістом статті 30 цього ж Закону у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних приписів Закону № 3855-XII постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414).

Відповідно до пункту 2 Положення № 414, яке набуло чинності з 1 червня 1994 року, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Пунктом 5 Положення визначено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов'язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

На підставі аналізу наведених законодавчих приписів суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що надбавка до посадових окладів у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, виплачується за умови, коли професійна діяльність громадянина, виконання ним його професійних обов'язків (розроблення, виготовлення, облік, зберігання, використання документів) пов'язана з відомостями, що становлять державну таємницю, до яких така особа має наданий відповідно до законодавства про державну таємницю доступ.

Наявність лише допуску до державної таємниці не дає підстав для нарахування та виплати відповідної надбавки, адже такими підставами є наявність факту безпосередньої роботи особи з інформацією, що має обмежений доступ.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 постійно працював з відомостями, що становлять державну таємницю, мав допуск до державної таємниці, а тому не проведення нарахування та нездійснення виплати спірної надбавки є протиправним.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок судів про наявність підстав для задоволення позову, який ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і дотриманні вимог норм процесуального права.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Заїка

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк