Справа № 415/3424/17
Суддя: Фастовець В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку скороченого провадження)

30.06.17 р. м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Луганської області Фастовець В.М. розглянувши у скороченому провадженні у місті Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що з 1997 р. він працює в органах прокуратури Луганської області на різних посадах. З 16.07.2015 до теперішнього часу працює першим заступником прокурора Луганської області. У вересні 2014 р. йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в розмірі 70 відсотків від суми заробітної плати.

Приписами ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ визначено пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих прокуратури.

У відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Відповідно до постанови КМУ від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», постанови КМУ від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» працівникам прокуратури збільшено посадові оклади, що згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для перерахунку пенсії за вислугу років.

Таким чином, вказані обставини надали позивачу право звернутися до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії у розмірі 70% від суми заробітної плати, яку вказано у довідці прокуратури Луганської області № 18-218 вих-17 від 24.05.2017, з 01.12.2015, без обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідачем листом № 6142/08-30 від 13.06.2017 позивачу повідомлено про відмову в перерахунку пенсії у звязку з тим, що з 01.06.2015 згідно розділу III «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відсутні підстави для перерахунку раніше призначених за спеціальними законами пенсій особам, посадові оклади яких підвищені відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015.

Позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Із цього приводу КСУ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011).

У рішенні КСУ № 4-рп/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 ОСОБА_2 України).

КСУ неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_2 та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. Це громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 ОСОБА_2 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах СБУ, міліції, прокуратури тощо. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 ОСОБА_2 України не допускається (рішення КСУ від 06.07.1999 N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 N 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій, гарантій, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 N 20-рп/2004 та від 11.10.2005 № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

КСУ зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Правова позиція КСУ з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях КСУ полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації (абз.5 п.6 рішення КСУ від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 та п. п. 2-3 рішення КСУ від 08.06.2016 у справі №1-8/2016).

Пункт 3.2 рішення КСУ від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 ОСОБА_2 України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

У ч. 2 ст.19 ОСОБА_2 України зазначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Водночас, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про Кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, вказані норми Закону суттєво звужують і обмежують зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності цими законами.

Обмеження обсягу прав позивача міститься і в положеннях Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-УІ в частині обмеження пенсії максимальним розміром (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), оскільки, з огляду на законні очікування позивача при прийнятті на роботу та під час виконання службових обов'язків в органах прокуратури, такі норми також суперечать принципу правової визначеності.

Відповідно до статті 22 ОСОБА_2 України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Положеннями статті 58 ОСОБА_2 України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. ст. 22, 64 ОСОБА_2 України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 ОСОБА_2 України не допускається.

Крім того, нормативні акти, на які посилається відповідач, не регулюють спірні правовідносини.

Зокрема, положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ в постановах від 06.10.2015 р. та від 10.12.2013 р. і у рішенні КСУ від 08.06.2016 у справі №1-8/2016.

Твердження відповідача про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивача з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 необгрунтовані, тому що він застосував нові положення до правовідносин, які виникли до їх прийняття. Але таке застосування норм права суперечить вимогам ч.1 ст.58 ОСОБА_2 України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність. Така ж правова позиція міститься у постановах ВСУ від 17.12.2013 (справа № 21-445а13), від 10.12.2013 (справа № 21 -348а13) та остаточно визначена у рішенні КСУ від 08.06.2016 у справі №1-8/2016.

Серед іншого, закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам «доступності» та передбачуваності. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 23.06.1995 року у справі Толстой - Мисловський проти Сполученого Королівства суд зазначив, що «закон» повинен бути доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку.

При цьому, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» працівникам прокуратури з 01.12.2015 року збільшено посадові оклади, тобто позивач має право на перерахунок призначеної йому пенсії з 01.01.2016 року.

Таким чином, відмова управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області у перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, виходячи з розрахунку 70% від заробітної плати, яку вказано у довідці прокуратури Луганської області № 18-218 вих-17 від 24.05.2017 є незаконною.

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування ОСОБА_2 України при здійсненні правосуддя», оскільки ОСОБА_2 України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_2 у всіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_2 як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на ОСОБА_2, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат застосовується скорочене провадження.

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1280 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 22, 24, 55, 124 ОСОБА_2 України, ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015, ст.ст.6-12, 158-163,167 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ у розмірі 70 відсотків місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської № 18-218 вих-17 від 24.05.2017.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області здійснити, починаючи з 1 січня 2016 року, перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП у розмірі 70 відсотків місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Луганської області № 18-218 вих-17 від 24.05.2017 без обмеження максимального розміру пенсії.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1280 грн.

Постанова суду за результатами скороченого провадження може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд Луганської області. Строк для подання апеляційної скарги обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: