Справа № 329/665/17
Суддя: Покопцева Д. О.
Дата ухвалення: 2017-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 329/665/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 року Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Покопцевой Д.О.,

за участю секретаря Синяк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Чернігівського районного сектору Державної міграційної служби України в Запорізької області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про примусове видворення відповідача - громадянки ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 за межі України, який в ході розгляду справи було уточнено, в обґрунтування якого представник позивача зазначила, що відповідач прибула на територію України, але втратила законні підстави для подальшого перебування, ухиляється від виконання рішення позивача від 07.09.2016р. про примусове видворення за межі України, перебуває на території України як нелегальний мігрант, подальших підстав для законного перебування не має, не вживає заходів стосовно своєї легалізації, в неї відсутні кошти, необхідні для проживання в Україні, а також дозвіл на працевлаштування, в звязку з чим підлягає видворенню з України.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд, уточнивши позовні вимоги, затримати громадянку ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, помістити її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, та примусово видворити її за межі України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач позов визнала, суду пояснила, що по досягненню 45 років через брак коштів не виїхала на територію Росії і не оформила новий паспорт, через що не має змоги продовжувати дозвіл на проживання. Знала про строк виїзду з території України до жовтня 2016р., рішення від 07.09.2016р. про видворення отримала на руки, не виконала його також через відсутність грошей.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 28.01.2015р. відповідач прибула на територію України через КПП «Харків» по паспорту 49 06 80 71 70, виданому 03.09.2007р. відділенням ТП УФМС Росії по Новгородській області в Парфинському районі, 29.01.2015р. звернулася до Чернігівського РС УДМС України з заявою про надання дозволу на імміграцію.

25.04.2015р. їй продовжено строк перебування в Україні до 25.10.2015р., а в подальшому до 18.05.2016р., надалі строку дозволу не продовжувався.

У встановлений строк територію України не покинула, та з 07.10.2016 року перебуває на території України незаконно, у звязку з чим 07.09.2016р. на неї накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, та прийнято рішення № 1 від 07.09.2016р. про примусове повернення за межі України (а.с.8-9).

Відповідачу під підпис повідомлено про це рішення, і вона зобовязалася не пізніше 06.10.2016р. залишити територію України (а.с.10), чого не зробила дотепер. Єдиною причиною цього зазначає відсутність грошей.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства, зокрема, про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Законом України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Як вбачається із положень ст. 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (…).

З огляду на викладене позивачем прийнято рішення від 07.09.2016р. про примусове повернення відповідача за межі України в строк не пізніше 06.10.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

В судовому засіданні встановлено, що рішення про примусове повернення відповідача за межі України на даний час нею не виконане.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо громадянки ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено.

Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України „Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Крім того, відповідач не зверталася до Управління Державної міграційної служби у Запорізької області з заявою про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач порушила вимоги ст.ст. 4, 9, 16 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього Закону підлягає примусовому видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що вона ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України (знову таки через відсутність грошових коштів), оскільки з 07.10.2016 року до теперішнього часу на Батьківщину не відбула.

Враховуючи викладене, суд приходить вважає встановленим той факт, що іноземна громадянка ОСОБА_1 знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, законних підстав перебування її на території України судом не встановлено, у зв'язку з чим суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення, зокрема, затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

З наданих суду матеріалів адміністративного позову вбачається, що відповідачем було порушено законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та надані позивачем докази підтверджують, що він ухиляється від виїзду за межі України. Вона не має паспорту громадянина ОСОБА_2 федерації, оскільки не отримала його по досягненню 45 років.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що рішення про примусове видворення може бути не виконане, оскільки відсутність у іноземця паспортного документу унеможливлює виконання рішення про примусове видворення у звязку з неможливістю перетину кордону.

У звязку з цим, з метою попередження ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджання проведенню процедури видворення, відповідач підлягає затриманню з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно ч. 2 ст. 256 КАС України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору відповідно до п. 13 ст. 183-7 КАС України, а також за відсутності витрат позивача суб'єкта владних повноважень, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись Законом України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ст.ст. 18, 162, 183-5, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Чернігівського районного сектору Державної міграційної служби України в Запорізької області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України задовольнити.

Затримати громадянку ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та помістити її до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Примусово видворити за межі України громадянку ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Чернігівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення постанови. Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання.

Суддя: Покопцева Д.О.