Справа № 226/227/17
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Коваленко Т.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року справа №226/227/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Гайдар А.В.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року по справі № 226/227/17 (головуючий І інстанції Коваленко Т.О.) за позовом ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, третьої особи: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про припинення виплати щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01 жовтня 2016 року, та зобовязання виплатити допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2017 року ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3В.) звернулась до Димитровського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі відповідач, УСЗН Мирноградської міської ради) з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 08/4501-і від 21 жовтня 2016 року «Про відмову у виплаті щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг»; зобовязати відповідача здійснити виплату позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 01 жовтня 2016 року згідно Постанови КМУ № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (із змінами та доповненнями), та стягнути судові витрати (арк. справи 2-4).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року вказаний адміністративним позов задоволений, визнані протиправними дії управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області щодо відмови позивачу у виплаті щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; скасовано рішення відповідача від 20 вересня 2016 року про припинення, до з'ясування, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та від 20 жовтня 2016 року про відмову позивачу у виплаті адресної грошової допомоги з 21 листопада 2014 року; зобовязано відповідача здійснити виплату позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01 жовтня 2016 року (арк. справи 60-66).

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції відповідач (далі - апелянт) подав апеляційну скаргу, в доводах якої посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову, оскільки судом першої інстанції не враховано, що дійсно позивач, перебуваючи на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа, отримувала у період з 21 листопада 2014 року по 01 жовтня 2016 року щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам, після чого рішенням УСЗН виплата цієї допомоги їй була припинена через знаходження у власності позивача частини житлової квартири, яка розташована у місті Мирнограді, тобто у районі, іншому ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Більш того, саме в місті Мирнограді позивач проживає із своєю сімєю, певний час отримувала адресну допомогу, а з 13 травня 2015 року має реєстрацію постійного місця проживання. При цьому апелянт звернув увагу, що відповідно до розяснення Мінсоцполітики, тільки у разі, коли відсутня можливість використання житлового приміщення за призначенням, яке не придатне для проживання, може бути розглянуто право на призначення грошової допомоги за умови надання відповідних документів. Апелянт просив суд розглядати справу за його відсутністю (арк. справи 69-71).

Позивач до суду не зявилась, належним чином повідомлена судом про розгляд справи, з урахуванням чого суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила, що не є спірним між сторонами встановлені судом першої інстанції обставини справи в частині того, що позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради з 21 листопада 2014 року як особа, яка переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, про що свідчать довідка № НОМЕР_1 (арк. справи 5, 37).

За зверненнями позивача останній, перебуваючи на обліку у відповідача як внутрішньо переміщеній особі у період з 21 листопада 2014 року по 01 жовтня 2016 року виплачувалась щомісячна адресна допомога як внутрішньо переміщеній особі, проте рішенням відповідача від 20 вересня 2016 року позивачу припинено виплату адресної грошової допомоги з 01 жовтня 2016 року відповідно до пункту 6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам» у зв'язку з наявністю у її володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та район проведення антитерористичної операції (арк. справи 34), а рішенням від 20 жовтня 2016 року з цієї ж підстави у виплаті зазначеної допомоги позивачу відмовлено з 21 листопада 2014 року (арк. справи 33).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 2006 року № 1/55-1325, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 25 квітня 2006 року Бюро технічної інвентаризації міста Димитров позивач є власником 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Димитров, «Восточний» м-н (Східний м-н)АДРЕСА_1 (арк. справи 37-38).

Тобто спірним питанням даної справи є наявність підстав для припинення виплати позивачу щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01 жовтня 2016 року через знаходження у її власності частини житлової квартири, яка розташована у місті Мирнограді в розумінні Порядку № 505, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року, та як насідок правомірність прийняття рішень про відмову у виплаті допомоги, та наявність підстав для відновлення виплати витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З приводу спірних обставин справи колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 та 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 вказаного Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Тобто з аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів зазначає, що механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, (далі - грошова допомога) визначений Порядком «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року (далі Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (в редакції чинній на час спірних правовідносин), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно до пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень. Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Пункт 8 Порядку № 505 передбачає, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством передбачено право позивача, як внутрішньо переміщеної особи яка стоїть на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення отримати грошову допомогу з дня звернення з заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно.

Як вказувалось судом вище, позивачу припинено виплату адресної грошової допомоги з 01 жовтня 2016 року відповідно до пункту 6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам» у зв'язку з наявністю у її володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та район проведення антитерористичної операції, а саме у м. Мирнограді.

Відповідно до п.6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Колегія суддів зазначає, що вищенаведеною нормою встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у її призначенні, зокрема, володіння будь-яким з членів родини житловим приміщенням розташованим в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Зазначена норма не містить будь-яких додаткових умов, як то здійснення своїх повноважень органами державної влади на території проведення антитерористичної операції.

Тобто, вказана норма передбачає, що наявність у власності житлового приміщення розташованого, зокрема, на території проведення антитерористичної операції, не є підставою для відмови у призначенні допомоги.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. До вказаного переліку включено м. Димитров (Димитровська міська рада).

При цьому місто Димитров Донецької області постановою Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів» від 12 травня 2016 року № 1353-VIII перейменоване на місто Мирноград.

Отже, позивач має у своєму володінні житло розташоване на території якій здійснюється антитерористична операція у м. Мирнограді, що у відповідності до Порядку № 505 не є підставою для відмови у призначенні позивачу допомоги.

До того ж посилання апелянта на те, що відповідно до розяснення Мінсоцполітики, тільки у разі, коли відсутня можливість використання житлового приміщення за призначенням, яке не придатне для проживання, може бути розглянуто право на призначення грошової допомоги за умови надання відповідних документів, спростовуються тим, що вказане розяснення не є нормативно-правовим актом, а носить лише розяснювальний характер, який не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки позивачу припинені виплати на підставі Порядку № 505, таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати позивачу щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, скасування рішень відповідача про відмову у виплаті допомоги та зобовязання останнього відновити таку виплату з 01 жовтня 2016 року, що відповідно до вимог статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року по справі № 226/227/17, - залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 11 квітня 2017 року по справі № 226/227/17, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді А.В. Гайдар

ОСОБА_2