Справа № 127/6572/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6572/17

Головуючий у 1-й інстанції: Романюк Л.Ф.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

29 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправними дій та скасування рішення та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру",

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправними дій та скасування рішення та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії та скасовано рішення суб'єкта владних повноважень управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці від 03.02.2017 року № 1640 про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років. Зобов'язано управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію за вислугу років з 31.01.2017 згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Ухвалою суду від 08 червня 2017 року розгляд справи призначено за загальними правилами КАС України.

23 червня 2017 року до суду надійшла заява про долучення додаткових матеріалів по справі (вх.№10084/17) від позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили, при цьому 29 червня 2017 року відповідачем подана заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач працює в органах прокуратури України з 12.09.1995. Безперервний загальний стаж роботи становить 30 років 17 днів, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів станом на дату звернення до УПФУ м. Вінниці (31.01.2017) становить 21 рік 4 місяців 20 днів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-25).

31 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Рішенням № 1640 від 03.02.2017 управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, в тому числі відповідно до Закону України "Про прокуратуру", у зв'язку із чим з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років, з розрахунку 90% від заробітної плати позивача відповідно до положень ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням конституційно закладених основ соціального забезпечення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, (далі - Закон № 1789-XII) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

За приписами ч. 2 ст. 50-1 Закону № 1789-XII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Разом з тим, з 15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ , крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46 2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Оскільки з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, норми Закону 1789-XII, якими передбачався 20 річний стаж роботи, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, необхідний для виходу на пенсію за вислугою років, втратили свою чинність.

Досліджуючи доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального права, суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Як вбачається з письмових доказів у справі, ОСОБА_2, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, просила призначити їй пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991.

Однак, на момент звернення ОСОБА_2 до відповідача, тобто станом на 31 січня 2017 року, діяла вже інша норма, а саме: Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, ч. 1 ст. 86 якого встановлює, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Враховуючи, що позивач звернулася за реалізацією свого права на призначення пенсії 31.01.2017, питання щодо наявності у неї права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно наявності підстав для призначення пенсії згідно з ст. 50-1 Закону № 1789-XII та зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією апелянта, що оскаржуване рішення винесено з посиланням на правові норми, які втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин.

Водночас, посилання відповідача на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VII, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, в тому числі, відповідно до Закону України "Про прокуратуру" як на ту обставину, що до 1 червня 2015 року відповідний закон, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій, не прийнятий, а позивач звернулася із заявою про призначення пенсії після 1 червня 2015 року, правильно не прийнято судом першої інстанції до уваги, зважаючи на те, що на час прийняття вищезазначеного Закону №213-VII та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1), проте, з 15 липня 2015 року набрав чинності новий Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, який є спеціальним до спірних правовідносин.

Будь-яких змін до ст. 86 Закону 1697-VII щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за вислугу років законодавцем, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи не прийнято, а отже положення даної статті можуть бути застосовані при призначенні пенсії працівникам прокуратури України за наявності на день звернення відповідної вислуги років.

Необґрунтованими також вважає суд апеляційної інстанції посилання суду першої інстанції на положення ст. 22 Конституції України, оскільки на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду законодавцем по іншому унормовано право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", що не може бути розцінено як звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці та скасування постанови суду першої інстанції як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці задовольнити повністю.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправними дій та скасування рішення та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання протиправними дій та скасування рішення та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.