Справа № 819/714/17
Суддя: Білоус Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/714/17

06 червня 2017 р.м.Тернопіль

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Кухар О.Л.

за участю позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_4 до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі ОСОБА_1 ОДПІ, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.12.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 ОДПІ проведено камеральну перевірку з питань достовірності нарахування сум, що підлягають бюджетному відшкодуванню податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2016 р., про що складено акт № 4533/19-18-13-03/НОМЕР_2 від 18.11.2016 р. На підставі акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_1 від 02.12.2016 р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі ПДВ) у розмірі 27950,00 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 13975,00 грн. Позивач вважає вказане податкові повідомлення-рішення, необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та повідомив, що висновки ОСОБА_1 ОДПІ про порушення пункту 188.1 статті 188 та пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) зроблені внаслідок включення до складу податкового зобовязання за вересень 2016 р. операції з продажу автомобіля марки DAF модель TE05NF2E38, на думку контролюючого органу, за заниженою ціною. Однак, продаж даного необоротного активу за ціною меншою від купівлі зумовлений систематичним виходом з ладу та потребою в постійному ремонтному обслуговуванні. З цих же підстав даний транспортний засіб використовувався лише 5 місяців. Проте факт експлуатації автомобіля марки DAF модель TE05NF2E38 менше року, що викликано обєктивними причинами, не може свідчити про реалізацію його як оборотного активу.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала, з підстав викладених у письмових запереченнях (а. с. 62-64), та зазначила наступне. За результатами перевірки ОСОБА_1 ОДПІ встановлено, що транспортний засіб сідельний тягач марки DAF модель TE05NF2E38 імпортований на митну територію України, митна вартість якого становила 162778,05 грн. та придбано ФОП ОСОБА_4 за ціною, що становить 180583,00 грн., ПДВ 36116,67 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу № 6141/2016/058480 від 08.09.2016 р. вищезазначений транспортний засіб реалізовано за ціною, що становить 40833,33 грн., ПДВ 8166,66 грн. Таким чином, внаслідок включення до складу податкового зобовязання операції з продажу сідельного тягача марки DAF модель TE05NF2E38 за заниженою ціною (не відповідає рівню звичайних цін і нижче ціни придбання), ФОП ОСОБА_4 у декларації за вересень 2016 р. завищено суму відємного значення на 27950,00 грн. та заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 27950,00 грн. Наголосила, що даний автомобіль використовувався ФОП ОСОБА_4 менше 12 місяців, а тому в процесі декларування його не можна розглядати як необоротний актив.

За таких обставин вважає, що оскаржуване податкові повідомлення-рішення контролюючим органом прийнято правомірно та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при постановленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_4 з 03.08.2004 р. зареєстрований виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в ОСОБА_1 ОДПІ, з 13.07.2011 р. є платником ПДВ. Основним видом діяльності субєкта господарювання є вантажний автомобільний транспорт.

ОСОБА_1 ОДПІ проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань достовірності нарахування сум, що підлягають бюджетному відшкодуванню ПДВ на рахунок платника у банку за вересень 2016 року, результати якої оформлено актом № 4533/19-18-13-03/НОМЕР_2 від 18.11.2016 р (а. с. 65-68).

В ході проведення перевірки встановлено, що транспортний засіб сідельний тягач марки DAF модель TE05NF2E38 був імпортований на митну територію України імпортером товариством з обмеженою відповідальністю "Трі-оф-лайф", митна вартість якого становила 162778,05 грн., та придбано ФОП ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 215 від 20.04.2016 р. (а. с. 30-31). Поставку підтверджено податковою накладною № 58 від 18.04.2016 р., сума придбання становить 180583,00 грн., ПДВ 36116,67 грн. (а. с. 33). Дана податкова накладна включена до складу податкового кредиту відповідно до податкової декларації з ПДВ за травень 2016 р. (а. с. 73-76).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6141/2016/058480 від 08.09.2016 р. ОСОБА_4 реалізував сідельний тягач марки DAF модель TE05NF2E38 ОСОБА_5 (а. с. 39-40). Поставку підтверджено податковою накладною № 466 від 08.09.2016 р., сума реалізації становить 40833,33 грн., ПДВ 8166,66 грн. (а. с. 41). Дана податкова накладна включена до складу податкового зобовязання відповідно до податкової декларації з ПДВ за вересень 2016 р. (а. с. 69-72).

Контролюючим органом, внаслідок включення до складу податкового зобовязання операції з продажу автомобіля марки DAF модель TE05NF2E38 за заниженою ціною, зроблено висновок про допущення порушення пункту 188.1 статті 188 та пункту 200.1 статті 200 ПК України, в результаті чого ФОП ОСОБА_4 завищено відємне значення на суму 27950,00 грн. та заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ на суму 27950,00 грн.

02.12.2016 р., на підставі акту перевірки, ОСОБА_1 ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 27950,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 13975,00 грн. (а. с. 11).

Не погоджуючись з висновками, зробленими податковим органом в акті перевірки, зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене позивачем в адміністративному порядку. Рішенням про результати розгляду скарги Головного управління ДФС у Тернопільській області № 95/6/19-00-10-01-06/1446 від 14.02.2017 р. (а. с. 21-25) та рішенням про результати розгляду повторної скарги ДФС № 5269/Т/99-99-11-02-01-14 від 14.04.2017 р. (а. с. 26-29) податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_1 від 02.12.2016 р. залишено без змін.

Як свідчать матеріали справи, фактичною підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував відображений в акті перевірки висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесеного на підставі таких висновків спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Як передбачено в пункті 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

Як вбачається з матеріалів справи, видами діяльності за КВЕД, яку здійснює позивач є: 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 215 від 20.04.2016 р. позивачем придбано сідельний тягач марки DAF модель TE05NF2E38 (а. с. 33). Поставку підтверджено податковою накладною № 58 від 18.04.2016 р., сума придбання становить 180583,00 грн., ПДВ 36116,67 грн. (а. с. 33), яка включена до складу податкового кредиту відповідно до податкової декларації з ПДВ за травень 2016 р. (а. с. 73-76).

В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6141/2016/058480 від 08.09.2016 р. ОСОБА_4 реалізував сідельний тягач марки DAF модель TE05NF2E38 ОСОБА_5М.(а. с. 39-40). Поставку підтверджено податковою накладною № 466 від 08.09.2016 р., сума реалізації становить 40833,33 грн., ПДВ 8166,66 грн. (а. с. 41), яка включена до складу податкового зобовязання відповідно до податкової декларації з ПДВ за вересень 2016 р. (а. с. 69-72).

Серед іншого, реальність проведення господарських операцій ОСОБА_1 ОДПІ не оспорюється.

Щодо посилання відповідача, що такий транспортний засіб, який перебував в експлуатації менше 12 місяців, не відноситься до необоротних активів, а відтак внаслідок включення до складу податкового зобовязання операції з його продажу за ціною, яка не відповідає рівню звичайних цін і нижче ціни придбання, ФОП ОСОБА_4 у декларації за вересень 2016 р. завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на суму 27950,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу 1 Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 р. № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 р. за № 336/22868, терміни, що використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають такі значення:

активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому;

оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу;

необоротні активи - всі активи, що не є оборотними.

В адміністративному позові та наданих поясненнях в судових засіданнях позивач неодноразово наголошував, що упродовж 5 місяців експлуатації в межах здійснення господарської діяльності платника податків транспортний засіб систематично виходив з ладу та потребував ремонтного обслуговування, а відтак

Факт незадовільного стану автомобіля марки DAF модель TE05NF2E38 підтверджується діагностичним висновком від 02.09.2016 р. (а. с. 34-35), виконаним фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, основним видом господарської діяльності якого є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (а. с. 36-38)

В силу приписів підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Водночас, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

При цьому не обов'язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Таким чином, господарська операція позивача з продажу транспортного засобу, викликана систематичним виходом з ладу та потребою в постійному ремонтному обслуговуванні, не є торговельною діяльністю у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, а позивач не є суб'єктом зазначеної діяльності, та зумовлена розумною економічною причиною за наявності об'єктивної можливості до скорочення витрати платника податків, що не може свідчити про реалізацію його як оборотного активу.

При цьому підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту. 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Аналіз викладених норми податкового законодавства свідчить про те, що для визначення податкових зобов'язань з ПДВ при реалізації необоротних активів у разі відсутності обліку таких платники податків повинні керуватись насамперед звичайною ціною, що прирівнюється до ціни договору. При цьому, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін, якщо не доведено зворотне.

Натомість, як встановлено судом, ОСОБА_1 ОДПІ не було досліджено в ході перевірки та не надано під час судового розгляду належних доказів, які б свідчили про продаж автомобіля марки DAF модель TE05NF2E38 по автомобіля марки DAF модель TE05NF2E38 по ціні нижчій звичайної та не доведено її не відповідність рівню ринкових цін.

В контексті наведеного, у контролюючого органу були відсутні підстави визначати базу оподаткування виходячи з ціни придбання транспортного засобу ФОП ОСОБА_4

Відтак, підстави вважати, що позивач порушив вимоги пункту 188.1 статті 188 та пункту 200.1 статті 200 ПК України, що зафіксовано в акті перевірки, та слугувало для зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ, теж відсутні.

Судом зясовано, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням також застосовано штраф у розрахунку 50% від суми донарахованого основного зобовязання. Зважаючи на відсутність належних доказів вчинення позивачем податкового порушення, застосування штрафних (фінансових) санкцій суд вважає безпідставним.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Од

Однак, відповідачем не виконано встановлений КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та не спростовано доводи адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та аналізуючи наведені положення податкового законодавства, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.12.2016 р., яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 27950,00 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 13975,00 грн.

Отже, з наведених вище підстав та виходячи із передбачених статтею 162 КАС України повноважень суду при вирішенні справи, адміністративний позов підлягає до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ № НОМЕР_1 від 02.12.2016 р.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то до відшкодування позивачу ФОП ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ОСОБА_1 ОДПІ підлягає сума судового збору у розмір 640 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області № НОМЕР_1 від 02.12.2016 р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області 640 (шістсот сорок грн.) сплаченого судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У повному обсязі постанова складена 09.06.2017 року.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.