Справа № 804/3439/16
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2017 рокусправа № 804/3439/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Шлай А.В. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс» до Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс» (далі - ТОВ «Компанія «Авталекс») звернулося до суду з позовом до відповідача Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - Нікопольська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати винесене відповідачем 29.08.2014 року податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 60 396 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15 099 грн.

Постановлені по справі судові рішення ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.05.2016 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ТОВ «Компанія «Авталекс» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 28.07.2014 року по 31.07.2014 року Нікопольською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Компанія «Авталекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства по господарських операціях з постачальником ТОВ «Велар-Д» за травень 2014 року, за результатами якої складено акт №2261/221/32298358 від 31.07.2014 року.

Відповідно до викладених в акті перевірки висновків позивачем порушено приписи п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за травень 2014 року у сумі 60 396 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 29.08.2014 року винесено податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 60 396 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15 099 грн., яке оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарг позивача податкове повідомлення - рішення залишено без змін, а скарги без задоволення, не погодившись з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до приписів п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Згідно вищевказаних норм, ПК України встановлено вичерпний перелік документів (податкова накладна, митна декларація, товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ), на підставі яких у платника податків виникає право на включення відповідних сум до податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 ПК України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що для віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту платнику податку необхідно підтвердити відповідними бухгалтерськими документами факт здійснення фінансово - господарської операції, а також її реальність.

Реальність, зокрема, потребує з'ясування факту чи справді актив отриманий від вказаного в первинних документах контрагента, що потребує встановлення обставин, за яких були налагоджені господарські зв'язки між платником податків та його контрагентом.

Також в такому разі варто встановлювати технічну можливість виконання господарської операції із урахуванням фактичних господарських ресурсів постачальника та фактичного змісту операції.

Із матеріалів справи вбачається, що 06.05.2014 року між ТОВ «Компанія «Авталекс» та ТОВ «Велар-Д» укладено договір №0605/14 щодо поставки продукції (бензин марки А-92, А-95), постачання якого відповідно до податкових, видаткових накладних, рахунків - фактур здійснено контрагентом на користь позивача на загальну суму 362 377, 14 грн., оплата товару підтверджується платіжними дорученнями.

Матеріали справи свідчать, що придбаний позивачем у контрагента товар -бензин марки А-92, А-95-відноситься до небезпечних речовин, перевезення яких має свої особливості,що стосуються виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах,процесу перевезення та його документального оформлення, узгодження таких робіт із відповідними компетентними установами.

20.05.2008 року спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 281/171/578/155, затверджено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція №281/171/578/155).

Приписами пп. 5.4.1, 5.4.3 п.5.4, пп. 7.5.8 п.7.5 Інструкції №281/171/578/155 визначено, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти ) за формою № 1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900. Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення товаро-транспортної накладної за наявності усіх її примірників. У товаро-транспортній накладній оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення, а також зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Із матеріалів справи вбачається відсутність актів, передбачених пп. 5.4.3 Інструкції №281/171/578/155, крім того надані для перевірки податковому органу товаро-транспортні накладні не містять інформації щодо номерів резервуарів та час виїзду автоцистерни з підприємства відправника, також не конкретизовано шлях прямування вантажу, окрім того зокрема товаро-транспортні накладні №161 від 28.05.2014 року, №168 від 30.05.2014 року не містять прізвища,ім'я та по - батькові особи яка відпустила товар, та відповідальна за вказану господарську операцію.

Приписами ст. 18,19 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», що діяли на час виникнення спірних правовідносин визначено, що умови перевезення небезпечних вантажів визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту. У разі відсутності таких актів небезпечний вантаж допускається до перевезення на умовах, встановлених за рішенням органів, зазначених у статтях 13, 15 та 16 цього Закону. В разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів умови перевезення встановлюються Державтоінспекцією Міністерства внутрішніх справ України.

Транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогами державних стандартів, безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідні свідоцтва, згідно з законодавством, видаються відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Разом з тим, як вбачається з наявних товаро-транспортних накладних, перевізником товару зазначено ПП Глазун, та ТОВ «Компанія Авталекс», проте доказів наявності свідоцтва про допущення до перевезення визначених небезпечних вантажів відносно ПП Глазун не надано.

Відповідно п.10.3 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС України №822 від 26.07.2004 року, для отримання погодження дорожнього перевезення небезпечного вантажу перевізник або уповноважена ним особа подає дозвільному центру: а) заяву (зазначаються маршрут руху, місцезнаходження і телефони відправника, перевізника та одержувача небезпечного вантажу, відомості про транспортні засоби, кількість небезпечного вантажу, строк перевезення та прізвище уповноваженого (відповідальної за перевезення особи)) б) інформацію щодо ДОПНВ-свідоцтва про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі (номер, ким видано, дата видачі, строк дії); в) інформацію щодо свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, якщо таке свідоцтво передбачено вимогами підпункту "б" пункту 9.1 розділу 9 цих Правил (номер, ким видано, дата видачі, строк дії); г) інформацію щодо свідоцтва про підготовку уповноваженого з питань безпеки перевезень небезпечних вантажів автомобільними дорогами (номер, ким видано, дата видачі, строк дії); ґ) чинний договір обов'язкового страхування відповідальності суб'єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів; д) у разі перевезення небезпечних речовин або виробів, на перевезення яких необхідне додаткове погодження або дозвіл інших компетентних органів, - відповідні копії цього погодження або дозволу, крім випадків, коли додаткове погодження або дозвіл видається на підставі погодження дорожнього перевезення небезпечних вантажів Державтоінспекції МВС України.

Крім того положеннями п. 25 ч. 3 ст. 9 Закону України Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що надання послуг з перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом підлягає обов'язковому ліцензуванню.

Позивачем не надано доказів наявності у ТОВ «Компанія «Авталекс» та ПП Глазун ліцензій на право здійснення господарської діяльності у сфері перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом, також відсутнє узгодження маршруту дорожнього перевезення небезпечного вантажу.

У виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.05.2016 року судом першої інстанції проаналізовані судові рішення за позовом контрагента позивача ТОВ «Велар-Д» до податкового органу, які стосувалися правомірності дій податкового органу щодо проведення зустрічної звірки, та проведення коригувань показників податкової звітності цього товариства. та встановлено, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2014 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2015 року у справі № 808/5915/14 постановою Вищого адміністративного суду від 21.07.2016 року скасовані ,в задоволенні позовних вимог ТОВ «Велар-Д» відмовлено.

Оскільки податковому органу позивач не надав належних доказів первинного бухгалтерського обліку на підтвердження факту переміщення товару, відповідач правомірно піддав сумніву реальність господарських операцій щодо поставки товару-бензину марки А-92, А-95 зазначеним контрагентом ТОВ «Велар-Д» , дійшов до висновку про безпідставність включення ТОВ «Компанія «Авталекс» до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість за травень 2014 року, та в межах наданих повноважень на підставі акту перевірки прийняв оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 29.08.2014 року.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авталекс» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року - залишенні без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко