Справа № 750/5909/17
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/5909/17
Провадження № 2-а/750/861/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Карапута Л.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

21.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить визнати неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1, в перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, з 01.01.2017 року у зв'язку з підвищенням посадового окладу та надбавок працюючому державному службовцю відповідної посади та рангу за останнім місцем моєї роботи на державній службі, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів»; зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України провести ОСОБА_1, перерахунок пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, у редакції, що визначала розмір пенсії у відсотках на момент призначення пенсії (90%), з 01 січня 2017 року із суми заробітної плати в розмірі 7607,92 грн. (сім тисяч шістсот сім грн. дев'яносто дві коп.), на яку нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та сплачується з 01.01.2017 року працюючому державному службовцю відповідної посади та рангу за останнім місцем моєї роботи на державній службі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів».

Ухвалою судді від 22.06.2017 року відкрито скорочене провадження у даній справі.

Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України надало письмові заперечення проти позову, в яких зазначило, що діюче законодавство не містить положення про можливість перерахунку пенсії державним службовцям.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Чернігівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 18.07.2007 року отримує пенсію по втраты годувальника згідно Закону України «Про державну службу» у розмірі 90 % суми заробітної плати з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

24.05.2017 року позивач звернулася із заявою до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії.

Листом від 08.06.2017 року № 16334/06 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії з посиланням на те, що чинним законодавством перерахунків пенсії державним службовцям не передбачено.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України «Про державну службу», яким визначаються загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення державних службовців в період до 01.05.2016 року було врегульовано нормами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року.

10.12.2015 року прийнято Закон України «Про державну службу» №889-VIII, який набув чинності 01.05.2016 року.

У зв'язку з набуттям чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 року, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723- XII втратили чинність, в тому числі і норми, якими було врегульовано пенсійне забезпечення державних "службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» віл 10.12.2015 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, по - іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України «Про державну службу» був чинним як на момент звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, так і на момент розгляду справи, неконституційним не визнавався.

Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 09.07.2003 року не передбачено таких підстав перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати державних службовців.

На час звернення позивача до суду та вирішення спору постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (зі змінами і доповненнями) втратила чинність у зв'язку з прийняттям постанови КМУ від 14.09.2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення осіб», яка набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 01.05.2016 року.

Отже, враховуючи приписи статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Постанова КМУ 18.01.2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», яка набрала чинності з 01 січня 2017 року, визначає лише схеми посадових окладів на посадах державної служби, розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців працюючим державним службовцям і не передбачає ані можливості, ані механізму перерахунку пенсій державного службовця у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо'заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 року (заява подана 24.05.2017 року), тобто після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, Управлінням обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Посилання Позивача на підвищення зарплати державних службовців згідно з постановою КМУ від 18.01.2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», не заслуговують на увагу, так як питання оплати праці працівників державних органів згідно вказаної постанови стосуються тих працівників, які працюють, а не тих які знаходяться на пенсії.

Доводи позивача щодо необхідності, при вирішенні питання про наявність у особи права на перерахунок раніше призначеної пенсії, застосовувати положення Закону, який діяв на момент призначення пенсії, Управління вважає необгрунтованим, оскільки право на призначення пенсії та право на перерахунок пенсії не є тотожними за юридичним змістом і підстави їх виникнення є різними. Оскільки такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, на момент звернення позивача до Управління, не існувало, то Управління обґрунтовано вказало на відсутність у позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, Управління, як суб'єкт владних повноважень, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відносно посилань позивача на положення ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесення змін до існуючих законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, Управління вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних комунальних та приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають бути не нижчими від прожиткового мінімуму встановленого законом.

За змістом ст. 22 Конституції України звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола фб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи інших кількісно вимірюваних Показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

При вирішенні спірних правовідносин, необхідно врахувати правову позицію Європейського суду з. прав людини, викладену в рішенні «Велигора проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж поки не ставиться під сумнів сама сутність права на соціальний захист.

Крім того у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічна правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії», в якому суд зазначив, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 25 січня 2012 року за № З-рп/2012 зазначив, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визнані як Законами України, так і іншими нормативно - правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.

Отже, передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними.

Слід також зазначити, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №16 «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності ст.. 37-1 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 p. № 3723-ХІІ, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням для вирішення питання стосовно відповідності Конституції України (конституційності) ст.. 37-1 ЗУ «Про державну службу», саме у зв'язку з тим, що положення зазначеної статті на даний момент не є чинним. Також зазначено, що спеціальний закон, відповідно до якого здійснюється конституційне судочинство, не передбачає підстав для відкриття провадження їа розгляду справи за конституційним поданням, яке ґрунтується на не чинних нормах.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивачу з огляду на зміни у законодавстві України.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 69, 158-163, 183-2 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії в порядку, встановленому статтею 186 КАС України.

Суддя Л. В. Карапута