Справа № 132/439/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 132/439/17

Головуючий у 1-й інстанції: Аліменко Ю.О.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

29 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій та рішення суб'єкта владних повноважень, визнання права, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій та рішення суб'єкта владних повноважень, визнання права, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення.

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії щодо відмови ОСОБА_2 у переведенні на пенсію за вислугу років та скасовано розпорядження суб'єкта владних повноважень - управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області №150447 від 03 лютого 2017 року про відмову у переведенні ОСОБА_2 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (у редакції від 12.07.2001). Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, половину строку навчання у Київському університеті імені Тараса Шевченка у період з 01.09.1994 року по 25.06.1999 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області здійснити переведення ОСОБА_2 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 12.07.2001) та її виплату, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи починаючи з 24 січня 2017 року без обмеження граничного розміру виплати пенсії.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

19 квітня 2017 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№6676/17) від позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, при цьому позивачем 11 травня 2017 року подано заяву (вх.№ 7546/17) про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач працює в органах прокуратури України з 23 лютого 1999 року по теперішній час.

З 12.05.2015 позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по другій групі інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

24 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності по зору на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

Листом від 06.02.2017 № 132/06-44/02 управлінням Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області відмовлено у переведенні на пенсію за вислугу років мотивуючи тим, що на час звернення у позивача відсутня необхідна вислуга років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ, оскільки нормами ст. 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, (далі - Закон № 1789-XII) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

За приписами ч. 2 ст. 50-1 Закону № 1789-XII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Разом з тим, з 15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ , крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46 2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур.

Враховуючи, що з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, то норми Закону 1789-XII, якими передбачався 20 річний стаж роботи, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, необхідний для виходу на пенсію за вислугою років, втратили свою чинність.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час прийняття Закону №213-VIII та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон №1789-ХІІ, положеннями ст.50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п.5 Прикінцевих положень Закон №213-VIII стосувався положень Закону №1789-ХІІ і саме за нормами вказаного закону неможливо було призначати пенсію працівникам прокуратури, оскільки така пенсія повинна була призначатися відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів звертає увагу на те, що Закон №1697-VІІ було розроблено з урахуванням досвіду функціонування прокуратури в європейських державах, стандартів Ради Європи, а також висновків та рекомендацій, які надавалися Венеціанською Комісією щодо законопроектів про реформування прокуратури України (CDL-AD (2006)029 від 17 жовтня 2006 року, CDL-AD (2009)048 від 27 жовтня 2009 року, CDL-AD (2012)019 від 15 жовтня 2012 року).

Будь-які зміни до ст. 86 Закону №1697-VII щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи не вносились. Положення Закону №1697-VII не визнані неконституційними та підлягають застосуванню.

Водночас, підстави позбавлення особи права на отримання пенсії відповідно до Закону №1697-VІІ встановлено ч. 12 ст. 86 Закону №1697-VІІ, де посилання на п.5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII відсутнє.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта стосовно відсутності підстав для переведення позивача на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, просив перевести його на пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-XII.

Однак, на час звернення позивача (24 січня 2017 року) до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону 1789-XII норми вказаного Закону втратили свою чинність, оскільки введено в дію новий Закон №1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, та який є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин.

Так, нормами ч. 1 ст. 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Колегія суддів зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звернувся за реалізацією свого права на переведення на інший вид пенсії 24.01.2017, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону №1697-VІІ.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, на час звернення з заявою про переведення на пенсію за вислугою років, у позивача наявний стаж роботи на прокурорських посадах 17 років 11 місяців 02 дні.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги ту обставину, що навіть при умові зарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, половину строку навчання у Київському університеті імені Тараса Шевченка у період з 01.09.1994 по 25.06.1999 (2 роки 4 місяці 27 днів), позивач не має необхідної вислуги років у 23 роки для призначення пенсії за вислугу років.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у переведенні на пенсію за вислугу років, оскільки останнім доведено правомірність своїх дій.

Необґрунтованими також вважає суд апеляційної інстанції посилання суду першої інстанції на положення ст. 22 Конституції України, оскільки на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду законодавцем по іншому унормовано право на переведення на пенсію за вислугу років відповідно до нового Закону України "Про прокуратуру", що не може бути розцінено як звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування постанови суду першої інстанції як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій та рішення суб'єкта владних повноважень, визнання права, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Калинівському районі Вінницької області про визнання неправомірними дій та рішення суб'єкта владних повноважень, визнання права, зобов'язання вчинити певні дії та прийняти відповідне рішення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.