Справа № 808/1409/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року о 10 год. 30 хв.Справа № 808/1409/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Бойко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державна служба спеціального звязку та захисту інформації України,

про: визнання протиправною відмови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1А.) звернулась Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ МВС України в Запорізькій області) в якому просить суд визнати протиправним відмову ГУ МВС України в Запорізькій області про виплату позивачці, як члену сімї померлого ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що її чоловік ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 27.02.2002 по 27.06.2015 старшим офіцером фельдзвязку відділу ГУМВС України в Запорізькій області у званні майор внутрішньої служби. Згідно свідоцтва про хворобу №160/с від 28.05.2015 ВЛК ГУМВС України в Запорізькій області чоловік позивачки отримав захворювання, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. У звязку із захворюванням його було визнано інвалідом спочатку другої а потім першої групи і непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку. Для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності, ним до місця служби були подані необхідні документи. 04.09.2016 чоловік позивачки помер, у звязку з чим позивачкою, як членом сімї померлого було подано заяву до ГУ МВС України в Запорізькій області про сплату одноразової допомоги, але листом відповідача від 05.04.2017 за №12/с-20 позивачці було відмовлено у виплаті відповідної допомоги. Позивачка вважає відмову у виплаті допомоги незаконною з підстав того, що по-перше, відповідно до п. 1, 2 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» та відповідно до запису у трудовій книжці і довідки ГУ МВС України в Запорізькій області її чоловік проходив службу саме у органах внутрішніх справ Запорізької області, по-друге, згідно Положення про Державну Фельдєгерську службу України, на осіб начальницького складу Держфельдслужби поширюються права та пільги, встановлені Законом України «Про міліцію». Таким чином, на думку позивачки станом на момент встановлення її чоловіку інвалідності, а саме на 15.06.2015 була чинною та підлягала застосуванню стаття 23 Закону України «Про міліцію», що передбачає виплату одноразової грошової допомоги. Також позивачка посилається на приписи ст. 1227 ЦК України та п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 щодо її права на отримання одноразової грошової допомоги після смерті чоловіка.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву вх. №16364 від 08.06.2017 (а.с. 32-33). В обґрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 27.02.2002 по 27.06.2015 у Відділі ГУ Держфельдслужби в м. Запоріжжі. Наказом ГУМВС України в Запорізькій області від 25.06.2015 №229о/с ОСОБА_2 звільнений зі служби з 27.06.2015 у званні «майора внутрішньої служби» з посади старшого офіцера фельдзвязку Відділу Головного управління Державної фельдєгерської служби України в м. Запоріжжя. Законом України «Про поширення дії окремих положень Закону України «Про міліцію» на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку т захисту інформації України поширено дію окремих статей Закону України «Про міліцію». Стаття 23 Закону України «Про міліцію» в цьому переліку відсутня. Отже відповідач не вбачає підстав для призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, відповідно до ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію». На підставі наведеного у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Ухвалою суду в судовому засіданні 08.06.2017 було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечив та надав суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових поясненнях вх. №18672 від 29.06.2017 (а.с. 44). Зокрема зазначив, що відповідно до п. 6 Положення про Державну фельдєгерську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1349-37 від 26.07.1999, особовий склад Держфельдслужби поділяється на молодший, середній, старший і вищий начальницький склад, який перебуває у кадрах МВС, а також на вільнонайманих працівників. Відповідно до п. 8 Положення начальницький склад Держфельдслужби, який виконує оперативно-службові завдання, проходить службу відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України і прирівнюється до оперативного складу органів внутрішніх справ. Однак працівники Держфельдслужби не являлися працівниками міліції та органів внутрішніх справ, а лише були до них прирівняні. Відповідно до Закону України «Про поширення дії окремих положень Закону України «Про міліцію» на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України» положення ст. 23 Закону України «Про міліцію» не поширювалися.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, та третьої особи, розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозвязку, дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки ГУ МВС України в Запорізькій області вих. №3/12-219к від 04.09.2015 (а.с. 10), ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 27.02.2002 року (наказ УДДУ ПВП в Запорізькій області про призначення від 28.02.2002 №11 о/с) до 27.06.2015 року (наказ ГУМВС України в Запорізькій області про звільнення від 26.06.2015 №229 о/с).

Наказом начальника ГУ МВС України в Запорізькій області №229 о/с від 25.06.2015 (а.с. 34) майора внутрішньої служби ОСОБА_2 старшого офіцера фельдзвязку Відділу Головного управління Державної фельдєгерської служби України в м. Запоріжжя з 27.06.2015 звільнено у відставку за п. 65 «б» (через хворобу).

Згідно свідоцтва про хворобу, виданого ВЛК ГУМВС №160/с від 28.05.2015, ОСОБА_2 непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку, захворювання, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Наявними в матеріалах справи копіями довідки серії АГ №0008902 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках на підставі акту огляду МСЕК №104 від 15.06.2015 ОСОБА_2 визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 80% одноразово; довідкою до акту огляду МСЕК №0548472 серії АВ від 14.06.2016 підтверджується встановлення ОСОБА_2 першої групи інвалідності.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 І-ЖС №367608, виданої 05.09.2016, ОСОБА_2 помер 04.09.2016 року, про що 05.09.2016 складено відповідний актовий запис №6144 (а.с. 8).

ОСОБА_1, яка є жінкою померлого ОСОБА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи копію свідоцтва про укладення шлюбу №260502, виданого 20.09.1990 (а.с. 9), звернулась до ГУ МВС України в Запорізькій області із заявою про сплату їй передбаченої законодавством (ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію») грошової допомоги, яку повинен був але не отримав за життя її чоловік (а.с. 35)

На вищевказану заяву ГУ МВС України в Запорізькій області позивачці було надано відповідь вих. № 12/С-20 від 05.04.2017 (а.с. 17) у якій відповідач зазначив, що оскільки ст. 23 Закону України «По міліцію» в переліку, наведеному у Законі України від 06.07.1999 №834 «Про поширення дії окремих положень Закону України «Про міліцію» на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України» відсутня, то особовому складу Головного управління та підрозділів урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Не погоджуючись з відмовою позивача, викладеною у вищевказаному листі, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Частиною 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» N 565-XII від 20.12.1990 (далі Закон №565), передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоровя здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

При цьому, виходячи з назви статті 23 Закону №565, вона регулює відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсаці заподіяння шкоди його майну. Отже дія такої норми розповсюджується лише на працівників міліції.

В свою чергу 06.07.1999 Верховною Радою України було пррийнято Закон N 834-XIV «Про поширення дії окремих положень Закону України "Про міліцію" на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України» (далі Закон №834). Зазначеним Законом поширено на особовий склад Головного управління та підрозділів урядового фельдєгерського звязку Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України дію статей 12 і 13, пунктів 1 і 3 частини першої, частин другої і третьої статті 14, пунктів 2, 3 і 5 частини першої, частин другої і третьої статті 15, статті 15-1 Закону України "Про міліцію". Стаття 23 Закону №565 у наеденному переліку відсутня.

З приводу посилання позивача на приписи Положення про Державну Фельд'єгерську службу України, якими передбачено, що начальницький склад Держфельдслужби користується правами і пільгами, встановленими Законом України «Про міліцію» суд зазначає, що зазначений нормативний акт є підзаконним і має нижчу юридичну силу порівняно із Законом №834.

Відповідно до ч.4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, щодо посилання позивача на приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991, суд додатково зазначає, що відповідно до п. 2 зазначеного Положення, особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ присвоюються такі спеціальні звання: майор міліції або майор внутрішньої служби. Згідно наказу ГУ МВС України в Запорізькій області №229 о/с від 25.06.2015 (а.с. 10) ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ у званні майора внутрішньої служби, а не майора міліції.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 11, 17, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова