Справа № 808/681/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року (о 16 год. 20 хв.)Справа № 808/681/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Піхотенко А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_3

до Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Хортицького відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Хортицький ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, відповідач), в якому з урахуванням уточнення просить визнати незаконними дії відповідача, а саме заступника начальника відділу Піхотенко Анни Сергіївни:

- щодо прийняття до виконання виконавчого документу, який не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає поверненню стягувачу,

- ненаправлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення,

- накладення арешту та оголошення розшуку майна позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненому адміністративному позові та додаткові усні пояснення. Пояснює, що 14.02.2017 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у Хортицькому ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області позивачу стало відомо, що 25.01.2017 державним виконавцем відповідача було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення зі ОСОБА_3 на користь Управління патрульної поліції м. Запоріжжя суми боргу у розмірі 1 020,00 грн., однак до 14.02.2017 позивач зазначену постанову не отримував, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи на підтвердження того, що відповідач надсилав позивачу вказане рішення у встановлені строки відповідно до вимог статей 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, на думку представника позивача, державний виконавець Піхотенко А.С. незаконно відкрила виконавче провадження, оскільки прийняла до виконання виконавчий документ, який не відповідає вимогам, передбаченим п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у постанові від 25.11.2016 серія АР №046235 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зазначена недійсна адреса місця проживання чи перебування боржника та не зазначені реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника, строк пред'явлення рішення до виконання. Крім того, вказує на ту обставину, що позивачем в установлений строк та порядок оскаржена вказана постанова від 25.11.2016 серія АР №046235 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя (справа №337/4780/16-а), а тому станом на 25.01.2017 не виникло підстав для здійснення примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення з позивача. Також вважає, що в порушення вимог частини третьої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець оголошуючи розшук транспортних засобів позивача 25.01.2017, не мала підстав для цього, тому що не мала обґрунтованої необхідності в даному примусовому заході, а в порушення статті 48 цього Закону державний виконавець звернула стягнення в першу чергу не на кошти, а на майно боржника, яке за своєю вартістю значно перевищує розмір суми боргу, виконавчого збору даного виконавчого провадження. Зазначає, що незаконні дії відповідача призвели до порушення законних прав та інтересів позивача, а саме незаконного затримання та арешту транспортного засобу, на якому в той час перевозився товар, зіпсування товару, що призвело до матеріальних збитків, а також позбавлення права користування та розпорядження майном, яке належить позивачу на праві власності. На підставі викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі, із підстав викладених у запереченнях від 14.04.2017 №8881 (вх. №11201). Зокрема, зазначає, що на виконанні в Хортицькому ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області знаходилось виконавче провадження з примусового виконання постанови №046235, виданої 25.11.2016 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави заборгованості у розмірі 1 020,00 грн. Вказує що виконавчий документ, який надійшов на виконання відповідав вимог, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» для виконавчого документу, оскільки строк пред'явлення виконавчого документа вказаний, а саме: 3 місяці. Щодо відсутності ІПН боржника у виконавчому документі посилається на приписи п. 2.1 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, яким визначено чіткий перелік документів, які при собі має мати особа, яка керує транспортним засобом, а тому вважає, що працівника поліції не повинні вимагати у особи, що керує транспортним засобом ІПН та вносити його у протокол, а в подальшому і в постанову, тобто виконавчий документ державним виконавцем було прийнято до виконання на законних підставах. Також зауважує, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2017, бланк декларації, постанова про арешт майна боржника від 25.01.2017, постанова про розшук майна боржника від 25.01.2017 були направлені боржнику до відома за адресою, вказаною у виконавчому документі, рекомендованим листом з повідомленням про вручення у відповідності до приписів частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», про що свідчить реєстр відправки та конверт, що повернувся до відповідача з поштового відділення за закінченням терміну зберігання. Посилається на приписи статей 36, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та вказує, що 25.01.2017 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про розшук майна боржника з метою реального виконання рішення. Про наявність зареєстрованих транспортних засобів за боржником державний виконавець дізнався під час відкриття виконавчого провадження 25.01.2017, оскільки доступ до бази даних АІС «Автомобіль» наявний в Хортицькому ВДВС, після чого і була винесена постанова про розшук майна боржника. Стосовно посилання ОСОБА_3 на оскарження ним постанови про накладення адміністративного стягнення до суду пояснює, що державному виконавцю про цю обставину не було відомо взагалі, а дізнався тільки 14.02.2017 після надання позивачем ухвали про відкриття провадження по справі від 07.12.2016 №337/4780/16а, в результаті чого у той самий день державним виконавцем винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій. Зазначає також, що в адміністративному позові ОСОБА_3 посилається на ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника (стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах), проте звернення стягнення на кошти на рахунках боржника можливе лише при наявності ІПН боржника (електронний обмін даних з ДФС України), який в постанові відсутній. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На підставі статті 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

25.11.2016 інспектором роти №2 батальйону №2 УПП в м. Запоріжжя ДПП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Горянець М.В. складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №046235. В постанові зазначено, що ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_1, керуючи транспортним засобом в м. Запоріжжя, по вул. Тюленіна на в'їзді до моста Преображенського здійснив заїзд та рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком та обумовлену вимогами п.17.2 ПДР, чим порушив вимоги п.17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. У зв'язку із чим до ОСОБА_3 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Із вказаною постановою позивача ознайомлено під підпис, копію отримано.

Не погоджуючись із винесеною щодо нього постановою ОСОБА_3 у грудні 2016 року звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Горянець М.В. інспектора роти № 2 батальйону № 2 УПП в м. Запорожжі ДПП ГУНП в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постановою від 25.01.2017 державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження ВП №53282463 з примусового виконання постанови №АР 046235, виданої 25.11.2016 Управлінням патрульної поліції м. Запоріжжя про стягнення 1 020,00 грн. з боржника: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Управлінням патрульної поліції.

Крім того, постановою ВП №53282463 про арешт майна боржника, винесеною 25.01.2017 державним виконавцем Хортицького ВДВС, з метою реального виконання накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 322,00 грн.

У той же день державним виконавцем згідно із відповіддю користувача бази АІС «Автомобіль» встановлено, що за боржником зареєстровані транспортні засоби, у зв'язку із чим керуючись частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» оголошено в розшук майно боржника, а саме транспортні засоби Mercedes-Benz ML 270 CDI, ПВТ 100, причеп до легкового авто, Mercedes-Benz Sprinter 416 CD, що належать позивачу на праві приватної власності, про що винесено відповідну постанову ВП №53282463.

Супровідними листами від 25.01.2017 №901, №902, №681 указані постанови 01.02.2017 відповідачем направлені поштою на адресу позивача, яка указана у виконавчому документі. Проте, як вбачається із наданої відповідачем копії поштового конверту, кореспонденція повернулась на адресу органу державної виконавчої служби без вручення адресату із відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

11.02.2017 працівниками ГРПП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області на 341 км автодороги «Харків - Симферополь» зупинили та затримали на підставі постанови державного виконавця про арешт майна ВП №53282463 від 25.01.2017 автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 416 CD, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу.

Для з'ясування обставин затримання у лютому 2017 року позивач прибув до Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, у результаті чого ознайомився із матеріалами виконавчого провадження ВП №53282463 та звернувся до відповідача із заявою про повернення на зберігання автомобіля, який тимчасово затриманий 11.02.2017 інспектором ГРПП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до постанови від 14.02.2017 ВП №53282463 доручено Василівському районному ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області провести опис та арешт транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 416 CD, відповідальним зберігачем транспортного засобу призначено ОСОБА_3

У подальшому 03 березня 2017 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя винесено постанову по справі №2а/337/19/2017 ЄУН №337/4780/16-а якою адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в м. Запоріжжя ДПП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Горянець М.В., третя особа Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції України задоволено, а постанову серії АР № 046235 від 25.11.2016 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.3 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 510,00 грн. скасована.

Вважаючи дії державного виконавця під час примусового виконання постанови №АР 046235, виданої 25.11.2016 Управлінням патрульної поліції м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 1 020,00 грн. протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), в контексті статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 606-XIV) розуміють сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону №1404-VIII встановлено, що примусовому виконанню підлягають також постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Частинами першою та другою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За нормами частин першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Вимоги до виконавчого документа визначені частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII, а саме у відповідності до пунктів 3, 4, 7 у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); строк пред'явлення рішення до виконання.

Позивач покликається на те, що виконавчий документ, за яким було відкрито виконавче провадження, не відповідає вимогам статті 4 Закону №1404-VIII, оскільки у постанові від 25.11.2016 серія АР №046235 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зазначена недійсна адреса місця проживання чи перебування боржника та не зазначені реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника, строк пред'явлення рішення до виконання.

Разом із цим слід зазначити, що положенням статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено виключний перелік документів, які поліцейський у визначених випадках маж право вимагати для перевірки, а саме документ, що посвідчує особу.

Так, статтею 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення №8073-X від 07.12.1984 встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім цього, відповідно до пунктів 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Отже, інші документи крім вище вказаних, співробітник поліції не має права вимагати від особи, яка вчинила правопорушення та відносно якої складається процесуальний акт (протокол або постанова).

Таким чином, посадова особа Національної поліції уповноважена складати відповідні акти про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не має можливості здобути інформацію про місце проживання боржника або реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Щодо невідповідності адреси, зазначеній у постанові від 25.11.2016 серія АР №046235 про накладення адміністративного стягнення, фактичному місцю проживання позивачу суд зауважує, що графу місце проживання (перебування) працівником поліції заповнено зі слів позивача, більш того, із вказаною постановою ОСОБА_3 був ознайомлений безпосередньо під час її складання, її копію останній отримав, про що свідчить його підпис у відповідній графі вказаної постанови та не заперечене представником позивача під час розгляду справи.

Водночас, суд вважає за необхідне відзначити, що індивідуальний ідентифікаційний номер боржника покликаний сприяти здійсненню виконавчого провадження та не впливає на суть і чинність виконавчого документа як такого. Наявність даних щодо ідентифікаційного номера у виконавчому документі є формальною характеристикою такого документа, а не визначальною. Більш того, згідно з пунктом 3 частини третьої статті 11 Закону №1404-VIII, державний виконавець має право при здійсненні виконавчого провадження одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну. Тобто, відомості про ідентифікаційний номер боржника можуть здобуватися вже в процесі виконавчого провадження.

Зазначене відповідає актуальній практиці судів касаційної інстанції, а також і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, в постанові від 25.06.2014 року в справі №6-62цс14.

Таким чином, відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Окремо позивач вказує на те, що ним було оскаржено до суду постанову про накладення штрафу, за якою було відкрито виконавче провадження, згідно з оскаржуваною постановою, у зв'язку із чим вказує на безпідставність звернення постанови до примусового виконання.

З цього приводу, суд відзначає, що матеріали справи не містять відомостей про доведення до відома органів державної виконавчої служби про факт оскарження до суду постанови від 25.11.2016 серія АР №046235.

Таким чином, позивачем не доведено суду того, що заступнику начальника Хортицького ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2 на час прийняття постанови від 25.01.2017 ВП №53282463 було відомо про оскарження виконавчого документа.

Суд також звертає увагу на те, що чинним законодавством України не покладається на працівників державної виконавчої служби обов'язку з попереднього з'ясування факту оскарження чи не оскарження виконавчих документів й їм не надано відповідних прав.

Частиною першою статті 28 Закону № 1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи наведені вимоги Закону, судом встановлено, що з боку державної виконавчої служби було вжито всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та створено всі необхідні умови для інформування боржника стосовно здійснення щодо нього відповідних дій спрямованих на примусове виконання рішення УПП, а саме винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено її боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Так, згідно із нормами статті 56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При цьому за приписами частини третьої статті 36 Закону № 1404-VIII у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Матеріалами справи встановлено, що керуючись приписами статей 36, 56 Закону №1404-VIII з метою забезпечення повного і своєчасного виконання виконавчого провадження постановами від 25.01.2017 ВП №53282463 державний виконавець Хортицького ВДВС наклав арешт на майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 322,00 грн., а також оголошено в розшук майно боржника, а саме відповідні транспортні засоби, що належать позивачу на праві приватної власності.

Отже, державний виконавець у даному випадку діяв правомірно, відповідно до своїх повноважень, виконуючи свій обов'язок з примусового виконання виконавчих документів, які йому скеровуються.

З урахуванням заявлених позовних вимог, враховуючи, що на даний час виконавче провадження №53282463 закінчено у зв'язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ шляхом винесення державним виконавцем відповідної постанови, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, а також те, що задоволенню в адміністративному процесі підлягають лише ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи у сфері публічно-правових відносин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частинами першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України -з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак