Справа № 825/1058/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 червня 2017 року м. Київ К/800/21073/17
Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними наказів, поновлення на службі, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив переглянути за нововиявленими обставинами постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними наказів, поновлення на службі, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії, скасувати вказану постанову та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що листом Військової частини НОМЕР_2 № 116/10/2/3/148 від 14 березня 2017 позивача проінформовано про введення в дію 29 квітня 2016 року наказу Міністерства оборони України № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», згідно пункту 3 якого наказ Міністра оборони України № 45 від 31 січня 2006 року та наказ Міністерства оборони України № 664 від 01 грудня 2015 року втратили чинність. З огляду на наведене, на думку заявника, на момент зарахування позивача до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 з питань речового забезпечення діяв наказ Міністерства оборони України № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», введений в дію 29 квітня 2016 року, проте в постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року суд першої інстанції послався на Порядок відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затверджений наказом Міністра оборони України № 45 від 31 січня 2006 року, а відтак застосував до спірних правовідносин нормативно-правовий акт, що втратив чинність.

Крім того вказав, що згідно відомостей з інформаційного фонду ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 09 березня 2017 року № 16483 кошти ОСОБА_1 в сумі 10331,99 грн. виплачувались Військовою частиною НОМЕР_3 , а не відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 , що є істотною обставиною, яка не була і не могла бути відома під час розгляду справи судом.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року відмовлено.

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що відомості з інформаційного фонду ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів, є юридичним фактом, який існував на час розгляду справи, але не був відомий позивачу, проте міг вплинути на висновки суду при ухваленні рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що вказані позивачем обставини не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 1 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Отже, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Так, згідно пункту 3 наказу Міноборони № 232 від 29 квітня 2016 року «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» визнано такими, що втратили чинність, наказ Міністра оборони України від 31 січня 2006 року №45 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444» (із змінами), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 лютого 2006 року за №125/11999, наказ Міністерства оборони України від 01 грудня 2015 року № 664 «Про затвердження Норм забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 18 грудня 2015 року за № 1584/28029.

Згідно пункту 4 вказаний наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування. Офіційно опублікований наказ 17 червня 2016 року.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що прийняття Міністерством оборони України наказу № 232 від 29 квітня 2016 року не може бути розцінено як нововиявлена обставина, оскільки зазначений нормативно-правовий акт на час звільнення позивача не набрав чинності та спірні правовідносини врегульовувались чинним на той час наказом Міністерства оборони України № 45 від 31 січня 2006 року.

Крім того, як вірно зазначено судами, не є нововиявленою обставиною посилання ОСОБА_1 на відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 від 09 березня 2017 № 16483, які не збігаються з дослідженою під час розгляду справи судом першої інстанції довідкоюрозрахунком Військової частини НОМЕР_1 , оскільки не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, що вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Не відносяться до поняття нововияленої обставини новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову.

За наведених обставин висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені позивачем в касаційній скарзі, перевірялись судами під час розгляду справи і їм надана належна правова оцінка.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними наказів, поновлення на службі, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко