Справа № 809/768/17
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2017 р. Справа № 809/768/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Назарук В.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Бастет-НП до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_1 від 01.03.2017,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Бастет-НП звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_1 від 01.03.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що податковий орган дійшов до помилкових висновків та безпідставно прийняв податкові повідомлення-рішення №№, НОМЕР_1 від 01.03.2017. Зокрема, представник позивача зазначив, що при визначенні суми податку на прибуток підприємства товариство з обмеженою відповідальністю Бастет-НП правомірно включило суму переоцінки основних засобів в розмірі 1521071,00 грн. до їх залишкової вартості, зменшуючи фінансовий результат до оподаткування. Також, представник позивача вказав на те, що контролюючий орган протиправно не взяв до уваги податкову накладну №1 від 27.08.2013, отриману від товариства з обмеженою відповідальністю Вогнезахист, внаслідок чого дійшов помилкових висновків про завищення позивачем податкового кредиту в сумі 417,00 грн. за листопад 2013 року. При цьому, на думку представника позивача, висновки контролюючого органу про завищення податкового кредиту за червень 2015 року в сумі 11852,00 грн. та за грудень 2015 року в сумі 170747,00 грн. також не відповідають дійсності, а відтак відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представники відповідача щодо задоволення позову заперечили з підстав, викладених у письмовому запереченні (а.с.199-200). В обґрунтування своєї правової позиції зазначили, що відповідач правомірно прийняв спірні податкові повідомлення-рішення №№, НОМЕР_1 від 01.03.2017, оскільки діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства. У задоволені позову просили відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області проведено планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства товариством з обмеженою відповідальністю "Бастет-НП" за період з 01.01.2013 по 30.09.2016.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 13.02.2017 за №66/09-19-14-06/38330786 (а.с.24-67).

Позивач не погоджуючись з актом перевірки від 13.02.2017 за №66/09-19-14-06/38330786, направив відповідачу заперечення №15/02-1 від 15.02.2017 на даний акт (а.с.15-68-105).

У висновках акту перевіркою зафіксовано порушення, а за результатами перегляду письмових заперечень до акту Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області викладено висновок акту щодо виявлених порушень в наступній редакції:

- п.44.1, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1 п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 273793,00 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 273793,00 грн.;

- пп.14.1.36, пп.14.1.185, пп.14.1.191, пп.14.1.202 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.189.1 ст.189, пп.197.1.21 п.197.1 ст.197, п.198.1, п.198.3, п.198.4, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.199.1, п.199.3, п.199.4 ст.199, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України, порядків заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджених наказами Міністерства фінансів України №1340 від 17.12.2012, №966 від 23.09.2014 занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, в загальній сумі 183016,00 грн., в т.ч. за листопад 2013 року в сумі 417,00 грн., за червень 2015 року в сумі 11852,00 грн. за грудень 2015 року в сумі 170747,00 грн.

На підставі акту перевірки від 13.02.2017 за №66/09-19-14-06/38330786 та з врахуванням поданих заперечень Головним управлінням Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області - 01.03.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств 273793,00 грн. (а.с.22); податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 228249,00 грн., з яких податкове зобовязання 182599,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 45650,00 грн. (а.с.20).

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №, яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств 273793,00 грн. (а.с.22) суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині позивач покликається на безпідставність висновків податкового органу щодо заниження позивачем фінансового результату до оподаткування, а саме проведеного його зменшення на суму залишкової вартості окремого обєкта основних засобів або нематеріальних активів у разі ліквідації або продажу такого обєкта.

В акті перевірки відповідачем встановлено, що за результатами проведених операцій у 2015 році позивачем задекларовано залишкову вартість реалізованих основних засобів в сумі 21880359, 00 грн., що відображено у додатку Рі до декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік (а.с. 138-151).

Визначення вказаної вартості позивачем відбулось із врахуванням встановленої залишкової вартості реалізованих у 2015 році основних засобів та проведеної переоцінки таких засобів у 2014 році, зокрема основних засобів автозаправного комплексу, що розташований за адресою с. Проліски, Бориспільський район, Київська область. Вказана переоцінка здійснена на підставі наказу №2-ОЗ від 01.11.2014, яким передбачено здійснити збільшення вартості обєктів, що амортизується станом на 31.12.2014, за результатами якого провести переоцінку та використовувати для розрахунку амортизації з 01.01.2015 (а. с. 106). Проведення переоцінки та визначення проведеної суми індексації та залишкової вартості основних засобів позивачем підтверджується актом проведеної індексації основних засобів №1 (а.с. 107, 108).

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до пункту 146.21 статті 146 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла до 01.01.2015, позивачем проведено переоцінку основних засобів автозаправного комплексу за адресою с. Проліски, Бориспільського району, Київської області, із застосуванням щорічної індексації вартості основних засобів із застосуванням коефіцієнту індексації, визначеного за формулою:

Кі = (І (а-1) 10) : 100, де І (а-1) індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація.

При цьому, визначивши станом на 31.12.2014 коефіцієнт інфляції у розмірі 1,149, позивачем застосовано річний індекс за 2014 рік 124,9%.

Загальна сума індексації основних засобів склала 1521070,61 грн., на яку було збільшено залишкову вартість реалізованих основних засобів станом на 31.12.2014 та в подальшому у 2015 році вказана сума використана для здійснення амортизації та у визначенні залишкової вартості основних засобів.

Відповідно пункту 146.21 статті 146 Податкового кодексу України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин платники податку всіх форм власності мали право проводити переоцінку об'єктів основних засобів, застосовуючи щорічну індексацію вартості основних засобів, що амортизується, та суми накопиченої амортизації на коефіцієнт індексації, який визначається за формулою: Кі = [І(а-1)-10]:100, де І(а-1) - індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація. Якщо значення К не перевищує одиниці, індексація не проводиться. Збільшення вартості об'єктів основних засобів, що амортизується, здійснюється станом на кінець року (дату балансу) за результатами якого проводиться переоцінка та використовується для розрахунку амортизації з першого дня наступного року.

З вказаного приводу слід зазначити, що необхідною умовою правомірності визначення залишкової вартості окремого обєкта основних засобів або нематеріальних активів є доведення позивачем правомірності проведеної індексації в тому числі збільшення вартості обєктів станом на 31.12.2014. При цьому, для проведення переоцінки об'єктів основних засобів, із застосуванням щорічної індексації вартості основних засобів такі основні засоби повинні перебувати у експлуатації увесь термін, щодо якого застосовується відповідний індекс інфляції.

Суд звертає увагу, що основні засоби, індексацію вартості яких здійснено позивачем, набуті останнім у липні та серпні 2014 року, згідно договору №1/20-01/14 від 27.01.2014 (а. с. 152, 153), на підставі актів приймання передачі виконаних робіт № 1 від 18.07.2014, №2 від 31.08.2014 та № 3 від 01.04.2015 (а. с. 154-158), що не заперечується сторонами. Згідно інформації викладеної позивачем в письмовому запереченні до акту перевірки введення в експлуатацію основних засобів з зазначенням терміну експлуатації по обєкту розташованому у с. Проліски, Бориспільського району Київської області здійснено у відповідності до наказу №1-ОЗ від 01.07.2014, до якого складено акти введення в експлуатацію №1 від 31.07.2014, №2 від 31.08.2014, №3 від 31.10.2014, №4 від 30.11.2014 №5 від 31.12.2014 (а. с. 81).

За таких обставин, є безпідставним застосування річного індексу інфляції за 2014 рік при індексації основних засобів, які набуті позивачем у липні серпні 2014 року та набули статусу основних засобів згідно вище перелічених наказів. У даному випадку позивачем застосовано річний індекс інфляції, що охоплює період, у якому вказані основні засоби не були введені у експлуатацію та не перебували на балансі позивача.

Таким чином, позивачем без достатніх підстав змінено первісну вартість основних засобів, збільшено залишкову вартість основних засобів у податковому обліку та відображено таке збільшення у декларації з податку на прибуток за 2015.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних, правовідносин фінансовий результат до оподаткування зменшується в тому числі на суму залишкової вартості окремого обєкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого обєкта.

Отже, позивачем безпідставно визначено та задекларовано залишкову вартість реалізованих основних засобів у розмірі 21880359,00 грн., оскільки така вартість неправомірно збільшена внаслідок проведеної переоцінки на суму 1521070,61 грн.

З врахуванням наведеного податковий орган обґрунтовано дійшов висновку про заниження позивачем фінансового результату до оподаткування на суму 1521070,61 грн., і як наслідок, правомірно визначив суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток в розмірі 273793,00 грн.

Доводи позивача не спростовують правомірність дій відповідача при прийнятті оскаржуваного повідомлення рішення, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо правомірності прийняття податкового повідомлення рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 228249,00 грн., з яких податкове зобовязання 182599,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 45650,00 грн. (а.с.20) суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що до складу податкового кредиту протягом листопада 2013 року включено податок на додану вартість на суму 416,67 грн. не підтверджений податковими накладними, зокрема, по взаємовідносинах із ТОВ «Вогнегасник». Спростовуючи вказане порушення позивачем надано копії податкових накладних, які підтверджують господарські взаємовідносини із контрагентом та сплату податку на додану вартість. Однак під час розгляду справи судом встановлено, що вказана сума податку на додану вартість не включена податковим органом до податкового зобовязання, визначеного оскаржуваним податковим повідомленням рішенням №, оскільки з моменту спірних правовідносин минуло 1095 днів, що унеможливило визначення такого зобовязання. Враховуючи наведене, судом не досліджувались вказані обставини.

Також, судом встановлено, що позивачем у 2015 році було задекларовано відповідно пп. 197.1.21 п. 197.1 ст. 197 Податкового кодексу України неоподатковувані операції, а саме реалізація земельних ділянок, які розташовані за адресами: с. Проліски, Бориспільський район, Київська область та вул. Карпенка-Карого, м. Луцьк. При цьому, на думку відповідача придбані товари та послуги, які наведені у додатку № 6 до акту перевірки (а.с. 65) частково використані у неоподатковуваних та оподатковуваних операціях.

Актом перевірки встановлено, що позивачем не здійснено пропорційного розподілу сум податку на додану вартість до податкового кредиту в частині придбаних товарів і послуг, які використовуються в оподатковуваних операціях та безпідставне віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплаченого за надані послуги та товари, які використовуються у неоподатковуваних операціях.

Зокрема, внаслідок зазначеного порушення податковий орган дійшов висновку про завищення податкового кредиту у червні 2015 року на суму 11851,89 грн., виходячи із розрахунку задекларованої суми податкового кредиту 32311,60 грн., з якого підлягала відшкодуванню частка в розмірі 63,32%, тобто 20459,71 грн.; у грудні 2015 у сумі 170746,93 грн., виходячи із розрахунку задекларованої суми податкового кредиту 1802555,00 грн., з якого підлягала відшкодуванню частка в розмірі 89,87%, тобто 1619956,18 грн.

Однак такі висновки податкового органу не відповідають обставинам встановленим під час судового розгляду, оскільки, виходячи із обсягу та змісту послуг та товарів, придбаних позивачем та відображених в додатку №6 до акту перевірки, останні не могли бути використані у неоподатковуваних операціях та придбавались з метою забезпечення господарської діяльності, зокрема, функціонування автозаправної станції, що розташована за адресою вул. Кільцева 1, с. Проліски, Бориспільський район, Київська область.

При цьому, операції із постачання товарів, робіт послуг зазначених у додатку №6 до акту перевірки, не можуть враховуватись як частка неоподаткованих операцій та застосування розподілу передбаченого ст. 199 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а відповідачем доказів на спростування вказаних доводів позивача суду не надано.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем безпідставно здійснено визначення грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що адміністративний позив підлягає задоволенню у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 01.03.2017, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю Бастет-НП частину судових витрат зі сплати судового збору відповідно до задоволених позовних вимог у розмірі 3423,74 грн.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 01.03.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (код 39394463) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Бастет-НП (код 38330786) частину сплаченого судового збору в розмірі 3423 (три тисячі чотириста двадцять три) грн. 74 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 04.07.2017.