Справа № 552/1380/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 р. Справа № 552/1380/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Полтавського обласного військового комісаріату про поновлення виплати пенсії, -

В с т а н о в и л а:

14 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган) щодо не поновлення йому виплати пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача поновити з 07 вересня 2009 року виплату раніш призначеної пенсії, мотивуючи свої вимоги тим, що в серпні 1996 року Полтавський обласний військовий комісаріат призначив йому пенсію за вислугу років.

В лютому 1997 року він переїхав на постійне місце проживання за кордон - до Федеративної республіки Німеччини, у зв'язку з чим йому було припинено виплату пенсії.

19 вересня 2016 року він звернувся до відповідача з проханням поновити виплату призначеної йому пенсії в розмірі, передбаченому Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII), однак 19 жовтня 2016 року отримав від відповідача відмову з посиланням на те, що поновити виплату пенсії можливо тільки за наявності його пенсійної справи, яка Полтавським обласним військовим комісаріатом не передавалася. Йому також повідомлено про необхідність звернення до пенсійного органу особисто та пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує його особу, місце проживання (реєстрації) та вік.

Зазначену відмову відповідача позивач вважає необґрунтованою та незаконною, такою, що грубо порушує його права.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року до участі у справі у якості співвідповідача залучений Полтавський обласний військовий комісаріат.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Судовим рішенням Полтавський обласний військовий комісаріат зобов'язаний передати ГУ ПФУ пенсійну справу позивача для поновлення виплати пенсії за вислугу років. ГУ ПФУ зобов'язано поновити позивачу виплату раніш призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII, починаючи з 19 вересня 2016 року.

Судове рішення обґрунтовано наявністю у позивача з 07 жовтня 2009 року, тобто з дати прийняття Конституційним Судом України Рішення по справі №25-рн/2009, права на отримання раніш призначеної пенсії

Судом зазначено про відсутність підстав вважати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не поновлення виплати пенсії позивача, оскільки у пенсійного органу відсутня пенсійна справа ОСОБА_1 У зв'язку з чим, судом прийнято рішення про зобов'язання Полтавського обласного військового комісаріату передати до ГУ ПФУ цю справу. Судом надана критична оцінка поясненням позивача щодо необхідності відновлення виплати його пенсії з 07 жовтня 2009 року. Судом зазначено, що у пенсійного органу була відсутня пенсійна справа позивача, а з відповідною заявою до ГУ ПФУ позивач не звертався.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати судове рішення в повному обсязі та прийняти нове - про задоволення його адміністративного позову, яким визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не поновлення йому виплати пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача поновити з 07 вересня 2009 року виплату раніш призначеної пенсії.

Скаржник зазначає, що судом не враховано, що в силу п.п. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідач ГУ ПФУ був зобов'язаний самостійно ініціювати перед Полтавським обласним військовим комісаріатом питання щодо передачі відповідної архівної пенсійної справи.

Також скаржник зазначає, що згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Таким чином, підстави поновлення виплати пенсії позивачу виникли з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009, а саме з 07 жовтня 2009 року.

Не погоджуючись з судовим рішення, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1

Скаржник зазначає, що пенсійний орган не наділений повноваженнями щодо призначення (перерахунку) пенсії з грошового забезпечення, яке не визначене уповноваженими органами силових структур та не вчиняло будь-яких рішень, дій чи бездіяльності що є предметом оскарження у даному спорі, а тому вважає позовні вимоги до ГУ ПФУ такими, що заявлені позивачем передчасно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, його представника та представника ГУ ПФУ, перевіривши доводи апеляційних скарг щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ГУ ПФУ - задоволенню, а постанова Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року, згідно положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), скасуванню.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом установлено, що громадянин України, позивач ОСОБА_1 27 серпня 1996 року звільнений з військової служби. З 28 серпня 1996 року позивачу на умовах Закону № 2262-XII призначена пенсія за вислугу років, виплата якої Полтавським обласним військовим комісаріатом припинена 01 лютого 2007 року, у зв'язку з виїздом позивача до Федеративної республіки Німеччини. Пенсійна справа позивача ФП-61970 знаходиться у Полтавському облвійськкоматі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

За висновком Верховного Суду України, який викладений у його постанові від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

При цьому, колегія суддів зауважує, що приписи ч.ч. 1 та 2 ст. 99 КАС України встановлюють, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2262-XII призначення і виплата пенсій особам, < >, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Судом установлено, що з урахуванням положень п.п. «г» п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» пенсійна справа позивача ОСОБА_1 (ФП-61970) Полтавським обласним військовим комісаріатом до ГУ ПФУ не передавалась.

Згідно з п. 3 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Мінюсті України 15 січня 2015 року за № 40/26485, основними завданнями головного управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; < >. Підпунктом 2 п. 6 цього Положення установлено, що головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців < > відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Пунктами 14, 15, 17, 18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, визначено, - орган, що призначає пенсії, розглядає питання < > про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, < > при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про < > поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Заяви осіб про < > поновлення < > реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (додаток 3).

Заявнику < > органом, що призначає пенсії, видається розписка-повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4) (п. 14).

Особа, яка звертається за призначенням пенсії (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити уповноваженій особі органу, що призначає пенсію, паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (п. 15).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для < > відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо < > відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в < > відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17).

Рішення щодо < > відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії (п. 18). Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що підставою для повідомлення про відмову у відновленні раніше призначеної пенсії може бути виключно рішення пенсійного органу, прийняте з цього питання.

У справі, яка розглядається, судом установлено, що ГУ ПФУ рішення щодо відмови у відновленні раніше призначеної пенсії не приймало за відсутності відповідної заяви позивача ОСОБА_1

Заява позивача від 19 вересня 2016 року про відновлення виплати пенсії, що адресована Полтавському обласному військовому комісаріату, та скерована останнім 30 вересня 2016 року до ГУ ПФУ, була розглянута пенсійним органом у відповідності до положень Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 175-177, 40).

19 жовтня 2016 року пенсійним органом надана відповідь за № 542/П-03 на звернення позивача (а.с. 178).

Таким чином, у пенсійного органу були відсутні підстави для реалізації, визначених п.п. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, повноважень щодо отримання від Полтавського обласного військового комісаріату відомостей, необхідних для здійснення покладених на головне управління завдання стосовно реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення, зокрема, позивача ОСОБА_1

Здійснюючи свою діяльність на основі законодавства, пенсійні органи послуговуються тими формами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача, як встановлене право вибору варіанта рішення, в даному випадку про відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову у її відновленні, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В даному випадку суд не може підміняти собою пенсійний орган та прийняти замість цього органу фактично рішення про відновлення раніш призначеної пенсії позивачу ОСОБА_1

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки визначеному пенсійним органом в листі від 19 жовтня 2016 року № 542/П-03 стосовно необхідності подання заяви про відновлення раніш призначеної пенсії позивачем або його представником особисто, тощо.

Частково погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованості судового рішення в частині, якою судом Полтавський обласний військовий комісаріат зобов'язаний передати до ГУ ПФУ особову пенсійну справу позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 ст. 52 КАС України установлено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулась < > особа < > не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного < > відповідача належним < > відповідачем < >.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не звертався до Полтавського обласного військового комісаріату з вимогою надіслати до ГУ ПФУ свою пенсійну справу. За поясненнями позивача та його представника, наданими суду апеляційної інстанції, позовні вимоги заявлені виключно до пенсійного органу, яким, зокрема, допущена протиправна бездіяльність, що виразилася у невиконанні положень п.п. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Зазначені обставини залишені судом поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, що є підставою для скасування постанови Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 87).

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (ч. 3 ст. 87).

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням прийнятого рішення про відмову в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1, судові витрати, які понесені позивачем, відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у справі не підлягають.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 94, 184, 195, 196, 198, 202 ч. 1 п. 4, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2017 року - скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 26 червня 2017 року.