Справа № 750/3768/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/3768/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання закінчити ВП № 53626379 від 22 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та скасувати п. 3 постанови ВП № 53626379 від 22 березня 2017 року щодо стягнення з боржника виконавчого збору 12800 грн. на підставі п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області закінчити ВП № 53626379 від 22 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області було винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 750/8377/16-а від 25 січня 2017 року.

Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2016 року у справі № 750/8377/16-а зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 84% заробітної палати працюючого державного службовця, починаючи з 01 липня 2016 року, у в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Отже, обов'язком виконавця при відкритті виконавчого провадження є стягнення з боржника виконавчого збору.

Розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника-юридичної особи при виконанні рішення немайнового характеру, визначений ч. 3 ст. 27 Закону, а саме: чотири мінімальні розміри заробітної плати, що становить 12 800 грн.

Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що листом від 10 квітня 2017 року № 10744/07 позивач повідомив відповідача, що зобов'язання управління здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії в розмірі 84 % заробітної плати працюючого державного службовця, починаючи з 01 липня 2016 року (з урахуванням усіх надбавок і виплат (премій), з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і які були враховані під час призначення пенсії, скоригованих на рівень зростання посадового окладу в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку виконано в добровільному порядку. Сума доплати по перерахунку становить 14 808, 42 грн., яка буде виплачена в квітні 2017 року за основними відомостями, дата виплати 23 число. Розмір пенсії складає 4 154 грн. 80 коп.

З інформації, яка міститься в листі від 10 квітня 2017 року № 10744/07 вбачається, що станом на 10 квітня 2017 року рішення суду не було виконано в повному обсязі, що свідчить про правомірність постанови від 22 березня 2017 року в частині стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині судом першої інстанції дотримано вимоги матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що задовольняючи вимоги позивача про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області закінчити ВП № 53626379 від 22 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції неповною мірою встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема: не з'ясовано чи виконано рішення суду в повному обсязі, чи була надана інформація про виконання судового рішення відповідачу та чи було здійснено останнім з цього приводу якісь протиправні дії або бездіяльність.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розпорядження Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України № 807707 від 01 березня 2017 року свідчить про здійснення відповідачем перерахунку пенсії, однак не свідчить про виплату перерахованої пенсії.

Разом з тим, виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відповідача містить вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити заборгованість.

При цьому, матеріали справи не містять інформації стосовно надання боржником відповідачу належних доказів здійснення виплати пенсії ОСОБА_2 Також відсутні докази того, що відповідач, отримавши від позивача всю необхідну інформацію для здійснення дій щодо закінчення виконавчого провадження, не вчинив передбачених Законом дій та не закінчив ВП № 53626379 від 22 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідача про повне виконання вимог виконавчого документа, яке б містило докази здійсненої виплати пенсії, то й у відповідача не виникло обов'язку вирішити питання щодо можливості та обґрунтованості закінчення ВП № 53626379 від 22 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість, зобов'язання відповідача вчинити зазначені дії є втручанням суду у дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень.

Приймаючи до уваги те, що у постанові суду першої інстанції помилковими є лише деякі з його висновків, а інші висновки є законними і обґрунтованими, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про скасування судового рішення у частині (щодо неправильно вирішеної частини позовних вимог) та ухвалення у цій частині нового судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 44, ч. 4 ст. 196, ст. ст. 160, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2017 року в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області закінчити ВП № 53626379 від 22 березня 2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - скасувати та у цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні вказаної вимоги відмовити.

У іншій частині постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Ганечко О.М.