Справа № 344/2494/17
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/2494/17
Провадження № 2-а/344/670/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Мічута Т.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до УПФ України в м. Івано-Франківську про поновлення строку на оскарження, зобовязання УПФ України в м.Івано-Франківську здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії позивачу з 07.04.2016 року у звязку з втратою годувальника, після смерті її чоловіка, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася у лютому 2017р. в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про поновлення строку звернення до суду, зобовязання вчинити дії по переведенню позивача на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723 з 07.04.2016 року (наступного дня після смерті її чоловіка) в розрахунку 70% суми заробітної плати державного службовця померлого годувальника 6645.5грн., з подальшою виплатою такої пенсії; повернути недоплачені суми пенсії з 07.04.2016р., стягнення судових витрат.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу звернень позивача усних у квітні 2016р. та письмового у січні 2017р. про призначення пенсії в звязку з втратою годувальника позивачу(переведення з одного виду на інший).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є пенсіонером, з 25.11.1998р. їй була призначена пенсія по інвалідності, а з 01.01.2004р. пенсія за віком.

05.01.2017р. позивач звернулася до відповідача, а також до голови облдержадміністрації та Міністра соцполітики, після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер 06.04.2016р. (а.с.15-16), що отримував пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу», з заявою-скаргою (а.с.10-11). В цьому зверненні було вказано, що вона 15.04.2016р. зверталася до відповідача (як зясовано судом в усному порядку, що також підтверджено матеріалами справи та відсутністю інших письмових звернень у квітні 2016р.) щодо переведення її на пенсію по втраті годувальника, і не отримавши письмової відповіді щодо такого звернення вона зателефонувала на Урядову лінію КМУ, після чого їй повідомили про відсутність підстав для отримання пенсії чоловіка. На звернення від 05.01.2017р. листом від 16.01.2017р. (а.с.12-13) відповідач їй повідомив, що з письмовою заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, ОСОБА_3 не зверталася. Разом з тим, вона має таке право на призначення (переведення) пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на загальних підставах, а не на підставі Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723, оскільки даний закон вже не чинний а Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889 (чинний на час звернення позивача 05.01.2017р. - з 01.05.2016р.) не передбачає призначення пенсії по втраті годувальника. Окрім того, розмір пенсії позивача складає 1925.98грн., а при переведенні на пенсію по втраті годувальника вона складатиме менший розмір - 1592.39грн.

Так, відповідно до частини першої статті 9 Закону N 1058-IV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За ст..36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються: в т.ч. чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (ч.2). До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності.

Пенсія по втраті годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті.

Частиною третьою статті 45 Закону N 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

Отже, дружина померлого як непрацездатний член його сімї (пенсіонер) на пенсію по втраті годувальника. При цьому визначальною є дата звернення такої особи про призначення пенсії по втраті годувальника тобто позивача, а не дата призначення пенсії за вислугою років померлому її чоловіку (ухвала ВАС України від 07.07.2016р. у справі К/800/25186/15).

Разом з тим, судом встановлено, що позивач із такою заявою до відповідача не зверталася, про що наголошено представнику позивача, так як усне звернення у квітні 2016р. та скарга у січні 2017р., не є таким зверненням тобто чіткою заявою про переведення на інший вид пенсії, у розумінні вищезгаданих норм. При цьому, представник позивача вважала що дану адміністративну справу можливо завершувати розглядом за наявності поданих позивачем доказів (заява-скарга 05.01.2017р. позивача трьом адресатам, відповідь на її звернення від одного адресата, та долучена до матеріалів адміністративної справи копія незасвідченої довідки 25.01.2010 року про розмір заробітної плати померлого ОСОБА_4 на квітень 2006р.), без необхідності подання такої заяви відповідачу в т.ч. під час розгляду справи судом. Жодних рішень про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший позивача, відповідач не приймав, оскільки предметом розгляду ними такої заяви позивача не було, що також підтверджується матеріалами справи.

Дійсно, відповідно до частини першої статті 37 Закону N 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону N 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків від суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Проте, даний закон на який посилається сторона позивача в обґрунтування своїх вимог, викладений в новій редакції за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889 (чинного з 01.05.2016р.)

Окрім того, заперечуючи позовні вимоги, відповідач додатково також вказав і на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, з 01 червня 2015 року, скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та ряд інших, і лише щодо Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Даний закон не скасовано, його положення (у частині що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, то відповідно з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення пенсії яким призначаються зокрема до спеціального закону. Вказана правова позиція узгоджується з постановою ВСУ від 24.05.2016р. №333/6710/15-а.

Проте, як зазначив представник, ці норми закону чи інші не були предметом застосування при розгляді скарги позивача від 05.01.2017р., так як рішення за не поданою нею заявою не приймалось.

Виходячи з вищевикладеного, та аналізуючи всі пояснення та подані сторонами суду докази в їх сукупності, а також беручи до уваги той факт, що позивач у встановленому порядку до відповідача не звертався щодо призначення пенсії по втраті годувальника (переведення з одного виду пенсії на інший), жодного рішення про задоволення чи відмову у такому переведенні відповідач не приймав, права її на призначення пенсії у даному спорі не порушено, то такий позов є передчасний, безпідставним та до задоволення не підлягає.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Водночас, за нормами ст.99,100 КАС України є встановлений строк звернення до суду, який пропущено позивачем без поважних причин (доводи що позивач проходила лікування без зазначення періоду такого та без доручення доказів є непідтвердженими), так як усне звернення до відповідача у квітні 2016р. не було перешкодою звернення її до суду, якщо вона вважала що її право було порушене відповідачем. Позов який є предметом розгляду даної справи подано до суду 20.02.2017р. Тому вимоги позову які стосуються періоду з 07.04.2016р. по 19.08.2016р. слід залишити без розгляду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до ст..36, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 6-11, 72, 158-163, 244-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до УПФ України в м. Івано-Франківську про поновлення строку на оскарження, зобовязання УПФ України в м.Івано-Франківську здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії позивачу з 20.08.2016 року у звязку з втратою годувальника, після смерті її чоловіка, стягнення судових витрат - відмовити.

Позовні вимоги з 07.04.2016р. по 19.08.2016р. залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Польська М.В.