Справа № 522/5744/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/5744/17
Провадження № 2-2а/522/1336/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

при секретарі Іскрич В.В.

розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.03.2017 року на адресу Приморського районного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є інвалідом ІІ групи та віднесений до першої категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи.

18.01.2017 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси з заявою про перерахунок пенсії, відповідно до рішення Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року та додаткової постанови ВАСУ від 16.04.2009 року, які перестали виконуватись з листопада 2011 року.

02.02.2017 року Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси відмовило в перерахунку та виплаті пенсії без обмеження строком.

01.03.2017 року позивач звернувся зі скаргою на дії відповідача до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, але 17.03.2017 року отримав відмову на своє звернення.

ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність відповідача стосовно не виконання рішення ВАСУ від 23 жовтня 2008 року та додаткової постанови ВАСУ від 16.04.2009 року стосовно перерахунку пенсії та просить стягнути з Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси недоплачені пенсійні кошти з урахуванням індексації з 22.07.2011 року.

Відповідач, 24 квітня 2017 року, надав суду заперечення проти позову, у яких зазначив, що постанова Вищого адміністративного суду від 23.10.2008 року набрала законної сили та виконана органами ПФУ в межах покладених зобов'язань та проводити позивачу виплату пенсії в інших розмірах не має правових підстав.

Також 21.04.2017 року відповідач подав клопотання, у якому просив замінити сторону судової справи з управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси на Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі,

Протокольною ухвалою суду від 13.06.2017 року було замінено неналежного відповідача на належного, оскільки, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» та наказу Пенсійного фонду України № 1 від 03.01.2017 року «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988, 31.03.2017 року відбулася реорганізація управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеса шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд адміністративної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд адміністративної справи за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, розглянувши адміністративну справу, вивчивши наявні матеріали справи, проаналізувавши приписи чинного законодавства України у відповідний період, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та врегульовані положеннями КАС України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та віднесений до першої категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено, що на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року, зобов'язано відповідача - управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Додатковою Постановою ВАСУ від 16.04.2009 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси провести перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (в редакції Закону на час звернення позивача за призначенням), з 01 жовтня 2003 року.

З огляду на приписи ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 255 КАС України, вказані обставини не потребують додаткового доказування та не можуть оспорюватися сторонами при розгляді даної справи.

Відповідно до статті 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

01.03.2017 року позивач звернувся зі скаргою на дії відповідача до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, але 17.03.2017 року отримав відмову на своє звернення, оскільки, постановою суду зобов'язано управління провести перерахунок та відповідні виплати з 01.10.2003 року без вказання кінцевої дати виконання, управлінням проведено відповідний перерахунок пенсії до внесення змін у законодавство, яке регулює спірні правовідносини, тобто до 22.07.2011 року.

При цьому з відповіді відповідача від 25.01.2017 року вбачається, що на підставі додаткової постанови ВАСУ від 16.04.2009 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії з 01.10.2003 року, але виплачувалась в перерахованому розмірі до 01.11.2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається та покладається на державну виконавчу службу у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст.382 КК України невиконання судового рішення, а саме умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню тягне за собою кримінальну відповідальність.

Тобто, факт умисного невиконання постанови суду повинен перевірятися та встановлюватися органом досудового слідства за порушеним кримінальним провадженням у відповідності до норм КПК України. Належним та допустимим доказом умисного невиконання постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року та додаткової постанови ВАСУ від 16.04.2009 року, є вирок суду, який набрав законної сили.

Отже, постанови суду, у разі невиконання їх у добровільному порядку підлягають примусовому виконанню у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Але, на підтвердження обставин умисного невиконання постанови суду, позивач належного та допустимого доказу не надав.

Відповідно до положень ч.9 ст.267 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Як вже зазначалося, даний спір виник з приводу виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року та додаткової постанови ВАСУ від 16.04.2009 року, а відтак підлягає розгляду в порядку розділу V КАС України «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».

Тобто, у даному випадку позивач мав звернутися до суду з заявою відповідно до положень ст.267 КАС України.

Між тим, з позовної заяви та додатків до неї вбачається, що позивачем не надано доказів, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та які можуть бути використані судом, зокрема, відомостей про хід виконавчого провадження та позивач у позові не посилається на ст. 267 КАС України.

За таких обставин, суд позбавлений можливості розглянути адміністративну справу за правилами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплати недоплачених коштів з урахуванням індексації, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.

Згідно статтей 3, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. № 1282-XII індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Подальша індексація споживчих цін для індексації грошових доходів населення починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації 101 відсоток. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

П. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 визначено, що до об'єктів індексації, зокрема не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму; тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме; мінімальний розмір допомоги по безробіттю; державна соціальна допомога інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам; державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд; щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним; компенсаційна виплата, що призначається непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами).

Положення статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» містять пряму вказівку, що під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1, та пенсії особам, які мають статус дитини війни, за основу їх обчислення як розрахункова величина береться мінімальна пенсія за віком, яка, у свою чергу, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Разом з тим, додаткова пенсія, надбавки і доплати до пенсії та інші соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, не належать до об'єктів індексації, що обумовлене визначенням щоквартального збільшення прожиткового мінімуму у бюджетному законодавстві, яке й враховується при розрахунку пенсії особи, виходячи з відповідних базових місяців.

Таким чином, судом встановлено, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача стосовно індексації недоплачених пенсійних коштів з урахуванням індексації з 22.07.2011 року, оскільки до об'єктів індексації, не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

Відповідно до частини 2статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.195,197; п.3 ч.1 ст.198; п.4 ч.1 ст.202; ч.2 ст.205; ст.207; ч.5 ст.254 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня її проголошення.

Суддя: Бойчук А.Ю.