Справа № 127/4270/17
Суддя: Волошин С. В.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/4270/17
Провадження № 2-а/127/324/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря Тонкопій Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Сисак Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 80% місячного грошового забезпечення на 70% та обмеження максимальним розміром пенсії, що не перевищує 10 740,00 грн; про зобов'язання відповідача перерахувати позивачу пенсію з 01 червня 2016 року виходячи з 80 % місячного грошового забезпечення та виплачувати йому пенсію без обмеження її максимальним розміром та зобов'язати виплатити різницю між нарахованою та отриманою пенсію за період з червня 2012 року по день з якого почнеться виплата перерахованої пенсії без обмеження її максимальним розміром. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивачу виплачується пенсія, яка була обмежена максимальним розміром спочатку на рівні 8380 грн., а згодом у 10 740,00 грн. У зв'язку зі збільшенням розміру посадового окладу з 01 червня 2016 року відповідач перерахував пенсію, однак продовжував виплачувати її в розмірі 10740 грн. Оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7рп/2016 положення про обмеження максимального розміру пенсії визнані неконституційними та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року №718 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром та виплату різниці. Листом від 30.01.2017 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило про проведення перерахунку, однак відмовило у виплаті пенсії в повному розмірі. З отриманої надалі копії протоколу про перерахунок пенсії позивач дізнався, що відповідач зменшив розмір основної пенсії з 80% місячного грошового забезпечення на 70%. Позивач вважає такі дії протиправними, а тому і звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року відкрите скорочене провадження по даній справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року, відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, справа призначена до розгляду за загальними правилами адміністративного судочинства України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2017 року позовні вимоги щодо зобов'язання виплатити різницю між нарахованою йому та отриманою пенсією за період до 24 серпня 2016 року залишені без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підпримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Сисак Л.В. заперечувала щодо задволення позовних вимог, підтримавши заперечння, викладені в письмові формі. При цьому звернула увагу, що обмеження максимального розміру пенсії станом на 2017 рік чинні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач проходив публічну військову службу на посаді командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, звільнений з військової служби у запас (за станом здоров'я), виключений із списків особового складу частини.

ОСОБА_3 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протягом 2016 року в розмірі 10740,00 грн.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахування пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. №718, якою змінено посадовий оклад з 1 травня 2016 р., на яку отримав відповідь, з якої вбачається, що йому проведено перерахунок розміру пенсії, проте її виплата здійснюється в попередньому розмірі - 10740 грн., оскільки Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», визначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 р., максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 740 грн.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, в тому числі, органів державної влади.

Розділ 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови призначення пенсій за вислугою років, її розміри, надбавки та допомога до пенсії, їх підвищення, строки призначення і виплати. Саме згідно норм вказаного вище закону, в лютому 2017 року позивачу було перераховано пенсію, яка станом на 01 червня 2016 року складає 32 378,95 грн. з урахуванням посадового окладу в розмірі 11 200 грн., встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу».

При цьому як слідує з матеріалів справи перерахунок пенсії був здійснений 10 лютого 2017 року виходячи з розміру 70% відповідних сум грошовго забезпечення.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про пенсйне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( чинній на час призначення пенсії позивачу у 2012 році) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстроковї служби та вйськової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоровя - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (статт 43).

З наданих відповідачем документів слідує, що вислуга років позивача становить 71 рік 10 місяців 14 днів.

Враховуючи вищенаведене, а також норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які діяли на час призначення пенсії позивачу, розмір його пенсії становить 80 % сум грошового забезпечення. Суд відмічає, що при перерахунку пенсії позивачу має застосовуватися норма, що визначала розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсйне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення максимального розміру пенсії у розмірі 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії позивачу, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Даний висновок суду узгоджується з позицією Вищого адмінстративного Суду України, висловленою в постанові від 03 версеня 2015 року (справа №4600/10.).

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає протиправними дії відповідача щодо перерахунку пенсії з розрахунку 70 % відповідних сум грошового забезпечення, тому відповідачу слід перерахувати пенсію ОСОБА_3 виходячи з розрахунку 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Щодо проведення виплат з обмеженням розміру, то як слідує з матеріалів справи, позивачу фактично виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та згідно ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у розмірі 10740,00 грн.

Згідно ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції від 13.11.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частини перша, друга, п'ята статті 17 Основного Закону України).

Особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджував, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п'ятою статті 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Також, рішенням Конституційного Суду України у справі за № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано такими, що «не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частина сьома статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Зазначено в цьому рішенні Конституційного Суду України і те, що положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Враховуючи вказані положення, відповідач здійснюючи в лютому 2017 року перерахунок пенсії з червня місяця 2016 року та проводячи виплату в обмеженому розмірі діяв протиправно.

Посилання відповідача на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та Закон України від 06.12.2016 року №1774 обмеження в 2017 році) з огляду на висновки, які зробив Конституційний Суд України по суті таких обмежень, є хибним, оскільки найвищу юридичну силу має Конституція України, а обмеження які запроваджені нормами вказаного Закону на період 2017 року аналогічні тим, які визнані найвищим та єдиним органом Конституційної юрисдикції - неконституційними.

Окрім того, згідно Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» такі обмеження визначені з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", стаття 43 якого визнана Конституційним Судом України не конституційною.

Конституційний суд України в рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп зазначив, що в Україні, як соціальній, правовій державі, політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини, як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров»я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов»язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження у встановлених Основним законом Україні межах і відповідно до законів.

Відповідно до пунктів 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої відповідно до Закону України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» №137-У 14 вересня 2006 року, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Розділу ІІ Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод людини і громадянина, та це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується частиною другою та частиною третьою статті 22 Конституції України, згідно яких конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» Конституційний суд України в мотивувальній частині свого рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) констатував: «Зміст прав і свобод людини це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод це зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики» (абзац пятий, шостий пункту 4).

Крім того, Конституційний суд України в своєму рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 (Справа про постійне користування земельними ділянками) роз»яснив своє розуміння словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняттями змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». При цьому, Конституційний суд України зазначив, що «загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного з прав в жодному разі не може бути порушена».

Отже, визнання нормативно-правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дій, внесення до ним змін і доповнень стосовно зазначених у них прав і свобод людини і громадянина Конституційний суд України вважає скасування або обмеженням цих прав і свобод.

Частиною другою статті 8 КАС України передбачено що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов»язковою юрисдикцією Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Європейський суд з прав людини ще в 1974 році у справі «Міллер проти Австрії» (ухвала щодо прийняття заяви №6849/7 від 16 грудня 1974 року) сформулював позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема, у рішенні суду було зазначено, що у зв»язку зі сплатою обов»язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесених частини до цього фонду, а як наслідок і на підвищення розміру пенсійної виплати внаслідок її перерахунку.

Згідно змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймі «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Neviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с.21 п.31; пункт 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України»).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймі законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення від 2 березня 2005 року Європейського суду з прав людини MALTZAN and Others v. Germany). Європейський суд з прав людини робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної ради України від 21 травня 2015 року №462-УІІІ «Про Заяву Верховної ради України «Про відступ України від окремих зобов»язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» (Постанова №462-УІІІ) схвалено заяву Верховної ради України про відступ від окремих зобов»язань, визначених пунктом 3 статті 2, статями 9,12,14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5,6,8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією російських окупаційний військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого «права власності», а саме розміру щомісячної пенсії, повинна застосовуватися в Україні.

Таким чином, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу. А тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права, як прямого гарантованого, так і опосередкованого, у разі, якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки із грошового забезпечення позивача постійно утримувалися та сплачувалися до пенсійного фонду України страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, тому, на переконання суду, дії відповідача є прямим втручанням у його право на мирне володіння особистим майном (пенсією), яка повинна бути перерахована та виплачена.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов"язань порушує принцип соціальної, правової держави, а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Також Конституційний суд України у рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 чітко визначив критерій, за якими можливо встановити чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб"єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Як зазначено в пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як вказано у статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого рішення нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що діями відповідача порушено право позивача на соціальний захист гарантований статтями 22,46,58 Конституції України, статями 1, 14 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вищезазначеного чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що проведення виплати з обмеженням їх розміру є протиправним. Порушене право підлягає захисту шляхом проведення виплати призначеної пенсії без обмеження її максимальним розміром та зобов»язання виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією з 24 серпня 2016 року.

Щодо вимоги виплачувати призначену пенсії без обмеження її максимальним розміром суд розцінює як вимогу на майбутнє та яка є передчасною, оскільки судом не встановлено порушення такого права на майбутнє.

Враховуючи те, що позов по суті ухвалюється на користь позивача, не суб'єкта владних повноважень, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 46 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. за № 718, ст. ст. 2, 6, 9, 69-71, 94, 97, 100, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення основого розміру пенсії ОСОБА_3 під час перерахунку з 80 % грошового забезпечення на 70 % грошового забезпечення та проведення виплат песії з обмеженням її максимального розміру.

Зобов»язати Головне управління пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 1 червня 2016 року перерахунок ОСОБА_3 основного розміру пенсії виходячи з 80% відповідних сум грошового забезпечення та виплатити ОСОБА_3 з 24 серпня 2016 року різницю між нарахованою (без обмеження її максимальним розміром) та отриманою пенсією.

В решті вимог - відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, апеляційна скарга може бути поданая протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: