Справа № 344/16482/16-а,2-а/344/373/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/3879/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 року у справі № 344/16482/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання неправомірними дій, -

В С Т А Н О В И В :

13.12.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії за вислугою років згідно ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991р. №1789), скасувати рішення відповідача від 08.12.2016р. №4011/03, зобов'язати призначити, нараховувати та виплачувати позивачу пенсію за вислугою років згідно ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991р. №1789), виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи без обмеження граничного розміру, згідно розміру заробітної плати, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України від 29.11.2016р. №18-1697, яка складає 18594.91грн., починаючи з 02.12.2016р. з дня звернення за пенсією, стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02.12.2016р. позивач перебуваючи на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури України звернувся до відповідача про призначення пенсії за вислугою років, маючи стаж роботи за вислугою років - 20р. 7 міс., в т.ч. на посадах прокурорів і слідчих - 18р. 2 міс., згідно ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991р. №1789), однак 08.12.2016р. йому було відмовлено у призначенні на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року 3213-УІІІ, чим порушено права позивача.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 року у справі № 344/16482/16-а у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи, а саме апелянт зазначив, що у адміністративному позові не вимагалося застосувати норми не чинного законодавства, а мова йшла про застосування законодавства, яке регулювало пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури шляхом застосування норм Конституції України, як норм прямої дії, з урахуванням рішень Конституційного Суду України та судової практики Європейського Суду з прав людини.

Просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 року у справі № 344/16482/16-а та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першоїінстанції та вбачається з матеріалівсправи, що ОСОБА_1 перебуває на посаді прокурора відділу Генеральної прокуратури, що підтверджується даними його трудової книжки.

02.12.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначенні йому пенсії за вислугу років за нормами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991р. зі змінами від 12.07.2001р., долучивши довідку Генеральної прокуратури від 29.11.2016р. №1697.

08.12.2016р. йому було відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року за яким з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України та зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру»), ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991р. зі змінами від 01.10.2011р. та Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697, чинного на час звернення до відповідача тобто з 15.07.2015р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо застосування норм закону, які втратили чинність - є помилковими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та спеціальні закони, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, що 02.12.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначенні йому пенсії за вислугу років за нормами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991р. зі змінами від 12.07.2001р., долучивши довідку Генеральної прокуратури від 29.11.2016р. №1697.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що приписи ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року N 1697-VII (далі - Закон України "Про прокуратуру"), положеннями статті 86 якого визначений порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Враховуючи, що позивач реалізувала своє право на звернення за призначенням пенсії після того як ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 05.11.1991 року втратила чинність, питання щодо наявності у неї права на пенсійне забезпечення, як працівника прокуратури, має вирішуватись відповідно до приписів чинної на час звернення ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з ч.1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як встановлено, і ця обставина є загальновідомою, до 1 червня 2015 року не прийнято закону, що стосувався б видів пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних пенсій, зокрема, і пенсій прокурорам.

Апеляційний суд вважає, що положення п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213 від 02.03.2015 року стосуються порядку призначення пенсії прокурорам, слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Під дією норми права у часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, тобто, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена іншою, прийнятою пізніше, яка регулює ті самі суспільні відносини.

Таким чином, у даному випадку застосовуванню підлягає норма, яка була чинною на момент звернення позивача за призначенням пенсії.

Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII, прийнятий 14.10.2014 року, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII - прийнятий 02.03.2015 року, а тому саме Закон України » № 213-VIII належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Крім цього, в тексті Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» чітко визначено, що з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII не скасований, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнані неконституційними, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то відповідно, з вказаної дати скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 року у справі № 344/16482/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст судового рішення виготовлено 29.06.2017 року.