Справа № 820/2308/17
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 червня 2017 р. № 820/2308/17

Харківський окружний адміністративний суд

в складі: головуючого - судді Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ділбаряна А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представників: позивача - ОСОБА_2, відповідача - Макаренко Н.М., третьої особи - Моцика С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, начальник Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцик С.В., про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 03 травня 2017 року №19-0С в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій в зв'язку із скороченням штату державних службовців;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій - з 04 травня 2017 року.

Ухвалою суду від 06.06.2017 на підставі ч. 2 ст. 53 КАС України до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено начальника Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцика С.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона проходила службу в органах Пенсійного фонду України з 12 грудня 2006 року, займаючи посади державного службовця в різних структурних підрозділах. 03 березня 2017 року відповідач попередив її про наступне вивільнення в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, та відсутністю вакантних посад, а 03 травня 2017 року - звільнив її на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Позивач вважає, що звільнення її у зв'язку зі скороченням чисельності та штату не відповідає вимогам законодавства, зміни в організації виробництва та праці відповідача відсутні, відповідачем не дотримано порядок звільнення, а також посилається на те, що її було обмежено в можливості ознайомитися з документальним обґрунтуванням відсутності вакантних посад.

Представником відповідача Макаренко Н.М. в ході судового розгляду справи надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що скорочення чисельності працівників органів Пенсійного фонду України передбачено Постановою КМУ №988 від 21.12.2016 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», яка в подальшому виконувалась шляхом затвердження нових штатних розписів територіальних органів Пенсійного фонду України, в тому числі і відповідача, про наступне вивільнення позивач була попереджена у встановленому законом порядку, а вакантні посади, які можливо було б запропонувати позивачу, у відповідача були відсутні.

Третя особа, начальник Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцик С.В. в наданих до суду письмових поясненнях проти задоволення позову заперечував, посилаючись на неможливість надання позивачу іншої роботи та дотримання ним порядку вивільнення позивача з урахуванням прав інших осіб на залишення на роботі.

Позивач, ОСОБА_1, та її представник, ОСОБА_2, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та додаткових письмових поясненнях, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Макаренко Н.М. - в задоволенні адміністративного позову просила відмовити, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях до позовної заяви.

Третя особа - начальник Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцик С.В. - просив відмовити в задоволенні позову, підтримавши позицію відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1, згідно даних трудової книжки, наказом №44-О від 12.12.2006 була прийнята на посаду головного спеціаліста-економіста Управління ПФУ в Краснокутському районі Харківської області. Наказом №10-О від 02.02.2011 переведена на посаду головного спеціаліста з діловодства. Наказом №11-О від 12.03.2012 переведена на посаду старшого інспектора. Наказом №50-О від 07.11.2012 призначена на посаду головного спеціаліста-системотехніка відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж - за конкурсом. Наказом №42-ОС від 31.12.2013 переведена на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій. Наказом №15-ОС від 10.07.2015 переведена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій. Наказом №13-ОС від 31.03.2016 звільнена з посади в порядку переведення до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України. Наказом №03-ОС від 01.04.2016 призначена на посаду головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Наказом відповідача №19-ОС від 03.05.2017 позивача було звільнено з посади в зв'язку із скороченням штату державних службовців згідно п. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що вчинено запис в трудовій книжці.

Наказом відповідача №08-ОС від 03.03.2017 працівників Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, у кількості 56 осіб, включаючи позивача, ОСОБА_1, було попереджено про зміну умов праці у зв'язку зі скороченням штату та наступне вивільнення. В цей же день відповідач вручив позивачу письмове попередження про наступне вивільнення, в якому зазначено про відсутність можливості працевлаштування в управлінні.

Згідно штатного розпису відповідача на 2017 рік, затвердженого 23.01.2017 начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасовим В.М., затверджено штат Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у кількості 58 штатних одиниць. В тому числі у Краснокутському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій - 8 штатних одиниць (1-начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу, 6 - головних спеціалістів).

Згідно штатного розпису відповідача на 2017 рік, затвердженого 27.02.2017 начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасовим В.М., затверджено штат Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у кількості 43 штатних одиниць. В тому числі у Краснокутському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій - 7 штатних одиниць (1-начальник відділу, 1 - заступник начальника відділу, 5 - головних спеціалістів).

Таким чином, штатним розписом на 2017 рік від 27.02.2017, на який відповідач посилається як на підставу скорочення штату працівників, було передбачено скорочення однієї посади головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Згідно наказу №19-ОС від 03.05.2017 з Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій відповідачем фактично було звільнено двох головних спеціалістів - позивача, ОСОБА_1, та ОСОБА_6

Також встановлено, що штатним розписом на 2017 рік від 27.02.2017 в Богодухівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області передбачено нові посади, які були відсутні в попередньому штатному розписі від 23.01.2017: начальник адміністративно-господарського відділу, провідний спеціаліст фінансово-економічного відділу, спеціаліст Богодухівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Згідно пояснень представника відповідача та третьої особи, ці посади були заміщені державними службовцями за результатами конкурсу 04.04.2017.

Таким чином, станом на 03.03.2017 зазначені посади були вакантними, однак не були запропоновані позивачу. При цьому в письмовому попередженні про наступне вивільнення, яке відповідач вручив позивачу 03.03.2017, вказано про відсутність можливості працевлаштування.

Також, відповідачем надано суду та долучено до матеріалів справи копію наказу начальника Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцика С.В. від 06.03.2017 №23 «Про створення комісії для вирішення питання щодо переважного права залишення на роботі працівників», яким створено комісію для вирішення питання залишення на роботі працівників в зв'язку з упорядкуванням структури та штатного розпису на 2017 рік, у складі: голова комісії Моцик С.В., члени комісії: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Суд зауважує, що до складу комісії з вирішення питання залишення на роботі працівників включено працівників, які були попереджені про наступне вивільнення (ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11.). З наданого відповідачем протоколу №1 засідання вказаної комісії, встановлено, що в ньому наведено характеристики працівників відповідача, однак, єдиний підхід до порівняння працівників за певними критеріями, передбаченими ст. 42 КЗпП України, відсутній.

Також відповідачем надано подання до голови профспілкової організації Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 25.04.2017 №1421-12/37 щодо звільнення працівників, включаючи позивача ОСОБА_1, Повідомлення профспілкової організації Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 26.04.2017 про надання згоди на звільнення працівників, Протокол №10 зборів членів профспілкової організації Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області. Доказів повідомлення про проведення зборів профспілкової організації та запрошення на нього позивача до суду не надано, присутність позивача на вказаних зборах документально не підтверджена. При цьому позивач не надавала письмової згоди на розгляд питання щодо надання згоди на її звільнення без її присутності, всупереч вимогам ч. 2 ст. 43 КЗпП України.

При вирішенні справи по суті заявлених позовних вимог суд виходить з такого.

Позивач не погоджується з правомірністю наказу про її звільнення №19-ОС від 03.05.2017, вважаючи, що наказ про її звільнення не містить підстави для її видання, зміни в організації праці відповідача відсутні, наказ про звільнення не відповідає вимогам законодавства, відповідач зобов'язаний був запропонувати їй вакантні посади що були в наявності станом на 03.03.2017, а також вказує на те, що вона як член профспілкової організації не була запрошена на засідання профспілки з питання її звільнення, а таке засідання фактично не проводилось.

Частиною 2 статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно зі ст. 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивач проходила державну службу в органах Пенсійного фонду України, яка згідно вищевказаних положень КАС України відноситься до публічної служби.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Також ст. 87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Позивач посилається на те, що наказ про її звільнення за формою не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки не містить посилання на підстави звільнення, що обмежувало позивача у використанні засобів судового захисту.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до п. 7 розділу 9 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за №736/27181, у кожному пункті розпорядчого документа з кадрових питань (особового складу) зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо).

Також, відповідно до п. 96 Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління ПФУ від 05.12.2012 №182, у кожному пункті наказу з кадрових питань зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо).

Таким чином, вищевказаними нормативно-правовими актами висловлено вимогу про обов'язкове посилання в кожному наказі про звільнення на документ, який став підставою для видання наказу. В наказі про звільнення працівника в зв'язку з скороченням чисельності та штату таким документом має бути розпорядчий документ про введення змін в організації праці, наказ про попередження працівника про наступне вивільнення, згода профспілкового комітету.

В наказі про звільнення позивача від 03.05.2017 №19-ОС відповідач не зазначив посилання на жодну підставу, всупереч наведеним вимогам законодавства.

Таким чином, судовим розглядом встановлено невідповідність форми та змісту спірного наказу про звільнення позивача вимогам діючого законодавства.

Щодо посилання позивача на те, що її звільнення відбулося за відсутності дійсних змін в організації праці відповідача, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про державну службу» підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Постановою Кабінету Міністрів України №988 від 21.12.2016 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», п. 4, внесено зміни в додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», та передбачено скорочення загальної чисельності працюючих в органах Пенсійного фонду України з 31082 до 28758 осіб.

Зауваження представника позивача щодо того, що зазначене скорочення передбачене лише для тих територіальних органів, які підлягають реорганізації (злиттю або приєднанню) відповідно до п.п. 1-3 Постанови Кабінету Міністрів України №988 від 21.12.2016 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», а також на те, що згідно цієї Постанови КМУ, яка набрала чинності 28.12.2016, відповідачу вже було затверджено штатний розпис 23.01.2017, а в період до затвердження штатного розпису від 27.02.2017 інших змін в організації праці не відбувалось, суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідачем надано до суду два штатних розписи на 2017 рік, станом на 23.01.2017 та на 27.02.2017, затверджених начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Ачкасовим В.М. Згідно цих штатних розписів передбачено скорочення штату відповідача з 58 до 43 штатних одиниць, таким чином настання змін в організації праці відповідачем підтверджено скороченням чисельності та штату працівників, зокрема, кількості посад головних спеціалістів Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Отже, судом встановлено, що зміни в організації праці відповідача, пов'язані із скороченням чисельності та штату працівників, мали місце. Однак, суд зазначає, що відповідно до вказаних штатних розписів в структурному підрозділі відповідача - Краснокутському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій було передбачено скорочення однієї посади головного спеціаліста відділу, в той час як згідно до наказу про звільнення працівників фактично за скороченням штатів було звільнено двох головних спеціалістів з цього відділу, в тому числі і позивача.

Суд не вважає обґрунтованими пояснення третьої особи Моцика С.В. щодо доцільності звільнення двох головних спеціалістів замість одного, оскільки таке звільнення не було передбачено змінами в штатному розписі.

Також судом встановлено, що штатним розписом відповідача від 27.02.2017 введено три посади, не передбачені раніше діючим штатним розписом від 23.01.2017. Згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Національного агентства України з питань державної служби http://nads.gov.ua/, що не заперечувалось і представником відповідача, конкурс відбувся 04.04.2017 та посади були заміщені державними службовцями, що працювали у відповідача на інших посадах, раніше не віднесених до посад державної служби. Як вбачається з вимог до професійної компетентності на посади начальника адміністративно-господарського відділу, провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу, спеціаліста Богодухівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій відповідно до умов проведення конкурсу (а.с.108-114), позивач відповідає вказаним вимогам.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачу не було запропоновано відповідачем наявні вакантні посади станом на 03.03.2017, що підтверджується письмовим повідомленням про наступне вивільнення.

Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 5-1, 49-2 КЗпП України, щодо звільнення позивача виключно за умови неможливості пропозиції іншої рівноцінної посади або іншої роботи.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України при визначенні переважного права працівників на залишення на роботі, суд зазначає таке.

При скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З наданого відповідачем Протоколу №1 засідання комісії для вирішення питання залишення на роботі працівників в зв'язку з упорядкуванням структури та штатного розпису на 2017 рік, не вбачається порівняння працівників за продуктивністю праці та кваліфікацією, а також за критеріями, передбаченими ст. 42 КЗпП України. Таким чином, порівняння працівників в порядку, передбаченому ст. 42 КЗпП України, відповідачем проведено не було. Як пояснив в судовому засіданні третя особа - начальник Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцик С.В., наказом про попередження працівників про наступне вивільнення №08-ОС від 03.03.2017, про наступне вивільнення було попереджено 56 працівників управління. В той час як згідно зміненого штатного розпису станом на 27.02.2017 було передбачено скорочення всього 15 штатних одиниць. Тобто, попередження про наступне вивільнення отримали всі працівники відповідача, за виключенням начальника та його заступника. Після чого комісія з вирішення питання залишення на роботі працівників в зв'язку з упорядкуванням структури та штатного розпису на 2017 рік, розглядала кандидатів на залишення на роботі. Про рішення цієї комісії та про її створення працівників управління, зокрема, позивача, відповідач не повідомляв. Критерії, зазначені в протоколі комісії, не є єдиними для всіх працівників, та не узгоджуються з критеріями, наведеними в ст. 42 КЗпП України. В зв'язку з чим суд вважає, що відповідачем не було доведено виконання вимог ст. 42 КЗпП України при звільненні позивача в зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини звільнення позивача, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано протиправність звільнення позивача в зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників поза межами дійсних змін в організації праці відповідача, без пропозиції вакантних посад, що існували станом на день попередження про наступне вивільнення позивача, з порушенням встановленого порядку звільнення.

Таким чином, по відношенню до позивача відповідач діяв не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому слід визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення позивача та поновити її на роботі.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Представником відповідача в судовому засіданні було надано довідку про доходи ОСОБА_1 №1896-30/37 від 12.06.2017 за березень-квітень 2017 року, з якої вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 223,61 грн.

З урахуванням того, що позивача було звільнено 03.05.2017 а рішення у цій справі прийнято 30.06.2017, строк вимушеного прогулу з 04.05.2017 по 30.06.2017 складає 39 робочих днів (у травні - 19 робочих днів та у липні - 20 робочих днів).

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та стягнення з Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.05.2017 по 30.06.2017 в сумі 8944,40 грн. (223,61 грн. середньоденна заробітна плата позивача * 39 робочих днів).

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1.ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, зазначена постанова підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 8-14, 17, 50, 70, 71, 86, 159, 160-163, 167, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, начальник Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцик С.В., про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 03 травня 2017 року №19-ОС в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій в зв'язку із скороченням штату державних службовців.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій - з 04 травня 2017 року.

Стягнути з Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (62103 Харківська область, Богодухівський район, м. Богодухів, пл. Поштова, 7, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.05.2017 по 30.06.2017 в сумі 8944,40 грн. (вісім тисяч дев'ятсот сорок чотири гривні 40 копійок).

Постанова суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 06 липня 2017 року.

Суддя Білова О.В.