Справа № 810/772/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року № 810/772/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

позивачка звернулось до суду з позовом в порядку оскарження ППР від 16.10.2015 № 6972-17, податкової вимоги № 494-23/2 від 10.03.2016, якими їй було визначено грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. за 2015 рік.

Свої вимоги обґрунтовує безпідставністю висновків контролюючого органу щодо наявного у неї обов'язку зі сплати цього виду платежу саме у 2015 році, оскільки рішення про сплату податку було прийнято органом місцевого самоврядування з порушенням строку встановленого ПКУ, також вказала на несвоєчасність одержання оскаржуваних рішень.

Сторони у засідання суду не прибули, про дату та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про розгляд справи без їх участі, не надавали.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи наведене, суд здійснив розгляд даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані документи та матеріали, встановивши фактичні обставини справи, з наданням їм відповідної правової оцінки, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, з огляду на таке:

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, рік випуску 2011, об'єм двигуна 3456 см3, державний № НОМЕР_2 дата реєстрації автомобіля 04.06.2011 ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 виданий Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області).

16.10.2015 р., Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПКУ позивачці було визначено грошове зобов'язання зі сплати транспортного податку за 2015 р. у розмірі 25 000 грн., що оформлене рішенням №6972-17. 10.03.2016 р., у зв'язку з невиконанням податкового повідомлення-рішення, Білоцерківською ОДПІ ОСОБА_1 було винесено податкову вимогу форми "Ф" № 494- 23/2 на вказану суму податкового боргу.

Не погодившись із визначеним їй грошовим зобов'язанням, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке:

в силу вимог ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані положеннями Податкового кодексу України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В свою чергу, положеннями ст. 21 ПКУ, зокрема перед усім іншим, врегульовано, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (пп. 21.1.1 п. 21 ст. 21 ПКУ).

Податковим кодексом України визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, передбачені п. 41.1 ст. 41 Кодексу. Згідно з п. 41.1 ст. 41 ПКУ контролюючими органами є органи доходів і зборів-центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску його територіальні органи.

Підпунктом 20.1.18 п. 20.1 ст. 20 ПКУ встановлено, що контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків. Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПКУ контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 58.1 ст. 58 ПКУ визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу. Відповідно до п. 63 ст. 6 ПКУ, сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Загальні засади встановлення податків і зборів закріплені положеннями ст. 7 ПКУ. Згідно з п.7.1 ст. 7 ПКУ, під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Статтею 265 ПКУ передбачено, що податок на майно складається з транспортного податку (пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 ПКУ). Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПКУ, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, які на підставі пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПКУ (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-V1II станом на 01.01.2015), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування (пп. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 ПКУ).

Як слідує із матеріалів справи, автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, рік випуску 2011, об'єм двигуна 3456 см3, державний № НОМЕР_1, підпадає під оподаткування у 2015 році відповідно до вимог пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПКУ.

Мотивуючи заявлені вимоги, позивачка зазначила про те, що транспортний податок не може нараховуватися у 2015 році, оскільки рішення Білоцерковської міської ради Київської області «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Біла Церква» № 1395-70-VI було прийнято 22.01.2015 (оприлюднене 30.01.215 на офіційному веб-сайті Білоцерківської міської ради), а тому набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, таким чином, на її думку, транспортний податок має нараховуватись з 01.01.2016, що ставить під сумнів правомірність винесення оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПКУ в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. У ст. 10 ПКУ, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не зазначений. Натомість передбачено податок на майно (пп. 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПКУ.

Положеннями п. 10.2 ст. 10 ПКУ передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Поряд з цим, відповідно до ст. 265 ПКУ (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VII1. що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. При цьому згідно з п. 12.5 ст. 12 ПКУ офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 ст. 12 ПКУ рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує

бюджетному періоду, в якому планується застосовування місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Ці норми також узгоджуються з принципом стабільності податкового законодавства, передбаченого пп. 4.1.9 п. 4 ст. 4 ПКУ, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно зі ст. З Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Зі змісту вказаних норм вбачається, що в разі прийняття органом місцевого самоврядування у період з 01.01.2015 до 15.07.2015 рішення про запровадження місцевого податку, положення такого рішення могли набрати чинності не раніше 01.01.2015 і регулювати питання сплати податку з 2015 року. Якщо ж таке рішення прийнято органом місцевого самоврядування після 15.07.2015, його положення можуть набрати чинності і застосовуватися не раніше 01.01.2016.

В ході розгляду справи судом встановлено, що транспортний податок у м. Білій Церкві встановлено рішенням Білоцеркіської міської ради від 22.01.2015 № 1395-70-УІ «Про встановлення встановлення місцевих податків і зборів у м. Біла Церква», а тому в силу положень пп. 12.3.4 ст. 12 ПКУ норми вказаного рішення Білоцерківської міської ради підлягають застосуванню з метою оподаткування не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року, у зв'язку з чим суд при вирішенні справи не бере до уваги даний доказ, оскільки наявність чи відсутність прийнятого рішення органом місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів не впливає на обов'язок контролюючого органу самостійно обчислити суму грошових зобов'язань платника податків з транспортного податку і направити (вручити) йому податкове повідомлення-рішення, оскільки такий обов'язок прямо встановлений нормами ст.ст. 54, 267 ПКУ.

Щодо посилання позивачки на те, що їй не було відомо про її обов'язок сплати транспортного податку у 2015 році, суд зазначає наступне: в силу вимог ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, та ч.2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Опублікування нормативно-правового акту є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть даної презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо він був опублікований у встановленому законом порядку. Рішення Білоцерковської міської ради Київської області «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Біла Церква» № 1395-70-УІ від 22.01.2015 оприлюднене 30.01.215 на офіційному веб-сайті Білоцерківської міської ради.

Також на твердження позивачки про те, що вона не отримувала оскаржуваних рішень особисто або поштою і тому не мала змоги оскаржити їх раніше, судом встановлено, що в матеріалах справи знаходяться копії рекомендованих листів з повідомленням про вручення, які ДПІ відправляла позивачці за її адресою і, які повернулись з позначкою «Повертається за закінченням строку зберігання». Це означає, що: або адресат відмовився отримувати рекомендований лист, або адресат відсутній за місцезнаходженням (місцем проживання), або листоноша не застав адресата за місцезнаходженням (місцем проживання), а адресат протягом місяця не з'явився на пошту для отримання рекомендованого листа. У такому разі рекомендований лист повертається відправникові ДПІ, а пошта робить позначки: «Адресат відмовився від отримання», «Повертається за закінченням строку зберігання» або «Адресат відсутній за місцезнаходженням». І тоді документ уважається врученим платникові податків у день, коли поштою зроблено таку позначку на листі (ч. З п. 58.3¦¦ абзац 4п. 86Д, абзац 5 її.86.5 ПКУ: п. 116, 117 Правил № 270).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з

повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (п.42.2.. ст. 42 ПКУ-).

Судом встановлено, що Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», має у самому законі визначений особливий порядок набрання ним чинності - з 01.01.2015 розділ II Прикінцеві положення Закону, це свідчить про те, що обов'язок власників транспортних засобів, які підпадають під об'єкт оподаткування, визначений в пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПКУ по сплаті транспортного податку, виник у них саме з 01.01.2015.

Згідно з п. 4 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII органам місцевого самоврядування рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до ст. 267.6.3 ПКУ (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-УІІІ. що діє з

01.01.2015) , органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку. З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Виходячи зі ст. 267.6.2 ПКУ (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-УІІІ. що діє з 01.01.2015), податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення ст. 2687.8.1 ПКУ (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71- УІІІ. що дієз 01.01.2015).

Аналіз вищенаведених норм у співставленні з діями податкового органу щодо визначення позивачці транспортного податку дозволяє зробити висновок, що відповідач діяв на підставі закону та у відповідності із встановленими йому повноваженнями.

Керуючись статтями ст 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163. 167. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.