Справа № 819/1074/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 червня 2017 року м. Київ К/800/21341/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу з пропуском строку касаційного оскарження.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, суддя Вищого адміністративного суду України встановив наявність поважних обставин, на які посилається скаржник, як на підставу пропуску строку на касаційне оскарження, та визнає причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної міграційної служби України у Хмельницькому області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, а саме визнати протиправним та скасувати наказ № 21 від 26 липня 2016 року Управління державної міграційної служби України у Хмельницькому області про відмову ОСОБА_1 в оформлені документів про вирішення питання про надання статусу біженця або особи, що потребує додаткового або тимчасового захисту та зобов'язати Управління державної міграційної служби України у Хмельницькому області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового або тимчасового захисту.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наступного.

ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2015 ОСОБА_1 засуджений за ст.ст.260, ч.2 КК України (участь у діяльності не передбачених законами України збройних формувань), 263 ч.1 КК України (придбання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу) до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Російська Федерація звернулася до держави України про екстрадицію ОСОБА_1 для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочину передбаченого ст. 158 КК Російської Федерації (крадіжка, що завдала значної шкоди громадянину). До цього ОСОБА_1 був двічі засуджений на території Російської Федерації за вчинення крадіжок та грабежу.

В 2016 році ОСОБА_1 звернувся із заявою до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Наказом № 21 від 26 липня 2016 року управлінням Державної міграційної служби України в Хмельницькій області ДМС України йому було відмовлено в оформленні документів для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Підстави, на які покликається ОСОБА_1 для надання йому статусу біженця або особи яка потребує додаткового або тимчасового захисту не є достатніми і вагомими для задоволення його звернення, оскільки відсутні підстави та критерії, які давали можливість стверджувати про те, що ОСОБА_1 може бути віднесено до категорії біженців, чи осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Крім того, з моменту прибуття позивача в Україну останній жодного разу не звертався до міграційних органів стосовно надання йому статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. При цьому, враховуючи матеріали справи позивач з такою заявою звернувся до міграційних органів а ж тоді, коли надійшов запит від Російської Федерації про його екстрадицію у зв'язку з його розшуком на території цієї держави. На переконання судів попередніх інстанцій така значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить, що мотив звернення з вищезгаданою заявою може бути іншим, зокрема уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинені в країні громадянської належності злочини.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обгрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суди попередніх інстанцій не витребували у відповідача усі наявні документи, відмовили в долученні та дослідженні відеоматеріалів, дали протилежну правову оцінку загальновідомим фактам, переоцінили встановлені факти у вироку позивача та порушили норми матеріального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ознак необґрунтованого застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в касаційній скарзі не зазначено та викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Крім того, доводи та зміст касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни чи скасування рішень.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Визнати причини пропуску строку касаційного оскарження поважними та поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Заїка