Справа № 464/8242/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 червня 2017 року м. Київ К/800/20285/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Гутьмана Богдана Миколайовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

14 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду (з урахуванням уточнених позовних вимог) з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі Гутьмана Б.М. серії АР №321699 від 7 листопада 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що оскаржувана постанова є неправомірною та необґрунтованою, оскільки при винесенні постанови інспектор патрульної поліції не надав належних доказів його вини, не навів повного та об'єктивного пояснення притягнення його до адміністративної відповідальності та не надав можливості скористатись правовою допомогою. Крім того, позивач посилається на те, що жодних правил дорожнього руху ним не порушено, оскільки він здійснив рух по лівій смузі через наявність реальної перешкоди для руху на правій смузі - незадовільне дорожнє покриття, при цьому такий рух по лівій смузі був тимчасовим та жодним чином не перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху, проте інспектор не взяв до уваги надані ним пояснення, натомість виніс постанову про накладення адміністративного стягнення чим порушив вимоги статей 247, 251, 268, 272, 276, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії АР №321699 від 7 листопада 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі закрито у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині закриття провадження у справі та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Так, судами встановлено, що інспектором роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі Гутьманом Б.М. винесено постанову серії АР №321699 від 7 листопада 2016 року про притягнення позивача до адміністративної постановою відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн за порушення пунктів 11.2, 11.5 Правил дорожнього руху України, оскільки позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, 7 листопада 2016 року о 00 год 20 хв на 236 км автодороги Київ-Чоп рухався крайньою лівою смугою при наявності двох смуг в одному напрямку коли крайня права смуга була вільна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що при перегляді наданого відповідачем відеозапису з місця події судами надано оцінку поясненням позивача на вимушеність проїзду ділянки дороги на 236 км автодороги Київ-Чоп у крайній лівій смузі для руху з огляду на наявність перешкод на правій смузі для руху у вигляді пошкодженого дорожнього покриття, та твердженням інспектора про те, що яма та/або вибоїна на дорожньому покритті може вважатись перешкодою лише у випадку настання певних негативних наслідків, зокрема таких, як пошкодження транспортного засобу, дисків на автомобілі, розриву шин, тощо, які є помилковими та необгрунтованими, оскільки інспектором не взято до уваги встановлені вимоги щодо граничної глибини окремих осідань вибоїн, ям та напливів, які містяться у ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху, автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», а тому рух позивача у крайній лівій смузі не був результатом його протиправного нехтування вимогами пункту 11.5 Правил дорожнього руху України, а був зумовлений ситуацією на дорозі та безпосередньо станом дорожнього покриття. Крім того, рухаючись у крайній лівій смузі позивач не завдавав жодних перешкод іншим видам транспорту, а порушення, скоєне внаслідок неналежного утримання дорожнього покриття (в даному випадку виїзд на крайню ліву смугу для руху при вільній правій смузі), не повинне вважатись злісним порушенням правил дорожнього руху.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про закриття провадження у справі та відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки перебрав на себе повноваження органу, правомочного розглядати справу про адміністративне правопорушення щодо закриття провадження за відсутності складу правопорушення.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектор патрульної поліції керувався Правилами дорожнього руху, Кодексом України про адміністративні правопорушення, діяв в межах правового поля та не порушував норм процесуального права.

Проте із викладеними у касаційній скарзі доводами відповідача погодитись не можна з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України саме на відповідача покладено обов'язок доказування щодо правомірності винесення постанови у даній справі. При цьому відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, фотографій або відеофіксації, з яких можливо було б встановити як навколишні об'єкти (що дозволить визначити місце розташування), так і дорожнє покриття з близької відстані у місці вчинення правопорушення для визначення глибини вибоїн або інших недоліків дороги або встановлення їх відсутності та відповідно підтвердити вчинення позивачем правопорушення.

Крім того, доводи відповідача є необгрунтованими, оскільки судами встановлено відсутність умислу та навмисного свідомого вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому суди прийшли до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі Гутьмана Богдана Миколайовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець