Справа № 758/5978/17
Суддя: Васильченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/5978/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року cуддя Подільський районний суд міста Києва Васильченко О. В. , розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, в якому просила: визнати протиправним дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування при визначенні ОСОБА_2 розміру довічного грошового утримання стажу роботи на посаді помічника, старшого помічника прокурора Радянського району м. Києва 6 років 1 місяць 12 днів; помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора відділу Південно-Західної транспортної прокуратури 11 років 1 місяць 9 днів; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 90% відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13 жовтня 2016 р., починаючи з 18 жовтня 2016 року; стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Наказом голови Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2016 року № 694-к її 13 жовтня 2016 року відраховано зі штату Вищого адміністративного суду України у зв'язку зі звільненням у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого за підписом Голови Вищого адміністративного суду України, такий стаж роботи позивача станом на 13 жовтня 2016 року становить 40 років 1 місяць 5 днів, що дає їй право отримувати довічне грошове утримання судді у розмірі 90% від суддівської винагороди.

Розпорядженням Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 181746 від 16 листопада 2016 року позивача переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на довічне грошове утримання судді на підставі Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» та з 18 жовтня 2016 року призначено довічне грошове утримання судді в розмірі 84 % від заробітної плати для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку стажу судді 22 роки 11 місяців 15 днів.

При цьому, на думку позивача, відповідачем при проведенні розрахунку розміру довічного утримання неправомірно не враховано стаж роботи позивача на посаді помічника, старшого помічника прокурора Радянського району м. Києва; помічника, старшого помічника прокурора, прокурора відділу Південно-Західної транспортної прокуратури.

Оскільки згідно розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наданого Вищим адміністративним судом України, такий стаж позивача станом на 13 жовтня 2016 р. становив 40 років 1 місяць 5 днів, позивач мала право на отримання суддівської винагороди у розмірі 90% від заробітної плати, а не 84%, як визначено у спірному розпорядженні відповідача.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_2 оскаржила іх в судовому порядку.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що робота на посадах помічника, старшого помічника прокурора не відноситься до прокурорських посад, а також про безпідставність вимог позивача про перерахунок довічного грошового утримання із моменту звернення з 18 жовтня 2016 року, оскільки подання про таке призначення ним подано 09 листопада 2016 року. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову за необгрунтованістю та безпідставністю .

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-УШ позивача звільнено з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2016 року № 694-к позивача 13 жовтня 2016 року відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII.

Позивач 18 жовтня 2016 року звернулась до відповідача із заявою про призначення довічного грошового утримання на підставі Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розпорядженням Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 181746 від 16 листопада 2016 року позивача переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на довічне грошове утримання судді на підставі Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»; з 18 жовтня 2016 року ОСОБА_2 призначено довічне грошове утримання судді в розмірі 26 591,00 грн., з розрахунку стажу судді 22 роки 11 місяців 15 днів. Із врахуванням цього стажу відповідач визначив позивачу довічне грошове утримання в розмірі 84 % від заробітної плати для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки з місця роботи від 13.10.2016 року.

Водночас, відповідачем при прийнятті спірного розпорядження не враховано стаж роботи позивача на посаді помічника, старшого помічника прокурора Радянського району м. Києва - 6 років 1 місяць 12 днів; помічника, старшого помічника прокурора, прокурора відділу Південно-Західної транспортної прокуратури - загалом 11 років 1 місяць 9 днів, що стало підставою для звернення до суду.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Пунктами 8, 11 частини четвертої статті 48 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України (є неконституційними) положення: частини третьої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів»; пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні роз'яснив наступний порядок виконання: частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку.

Суд зазначив, що не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів".

У пункті 5 названого Рішення вказано, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Згідно пунктів 1.1, 1.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому розумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутись до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який здатний запропонувати таку можливість.

Відповідно до пункту 6.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку із суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом певного терміну, повинні отримувати пенсію при виході у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно з пунктом 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року №(2010) 12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їх рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, на що неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» пункт 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» викладено в такій редакції: коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано, що до спірних правовідносин необхідно застосувати норми законодавства, які діяли на зазначений період часу.

Вказаний висновок суду узгоджується із практикою Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/476/16 від 19 травня 2016 року.

Зокрема, пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 07 липня 2010 року № 2453-VI) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України № 2453-VI), згідно ст. 120 якого було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Частиною третьою статті 141 Закону України № 2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

На час обрання позивача суддею у 1993 році діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Твердження відповідача про те, що робота на посадах помічника та старшого помічника прокурора, прокурора відділу, не є прокурорською, суд вважає надуманими та такими, що не ґрунтуються на положеннях ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час зайняття позивачем в органах прокуратури посад помічника, старшого помічника прокурора Радянського району м. Києва; помічника, старшого помічника прокурора, прокурора відділу Південно-Західної транспортної прокуратури, а тому є безпідставними. Зокрема, за приписами ч. 1 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 року № 1789-XII «Про Прокуратуру» (в редакції до внесення змін відповідно до Закону України від 26.11.1993 року № 3662-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про прокуратуру») під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій, другій, третій і четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Стаж роботи позивача на посадах помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора відділу складає 17 років 2 місяці 21 день, що підтверджується записами в трудовій книжці і ніким не заперечується.

Оскільки стаж роботи суддею позивача згідно довідки з місця роботи від 13 жовтня 2016 року та відповідних записів у трудовій книжці складає 22 роки 11 місяців 15 днів, на підставі положень ст. 43 Закону України № 2862-XII «Про статус суддів» позивач має право на зарахування до стажу роботи судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці час роботи на посаді помічника, старшого помічника прокурора Радянського району м. Києва - 6 років 1 місяць 12 днів; помічника, старшого помічника прокурора, прокурора відділу Південно-Західної транспортної прокуратури - 11 років 1 місяць 9 днів.

Щодо заперечень відповідача про безпідставність перерахунку щомісячного грошового утримання судді із 18 жовтня 2016 року тобто із моменту звернення до відповідача, суд зазначає наступне.

Позивач звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді 18 жовтня 2016 року надавши для цього всі необхідні документи, в тому числі розрахунок робочого стажу, що дає право на таке призначення. Визначений розрахунок був зроблений за місцем роботи - Вищим адміністративним судом України та затверджений підписом керівника установи і наявний в матеріалах пенсійної справи. Цей стаж підтверджений записами в трудовій книжці. Та обставина, що через деякий час відповідач запропонував додатково ще надати подання, яке тільки дублює наданий розрахунок, що позивачем було зроблено 09 листопада 2016 року, не впливає на час, з якого було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді, оскільки відповідач таке утримання призначив саме із моменту звернення 18 жовтня 2016 року, помилково визначивши його розмір 84 % грошового утримання судді, тоді як цей розмір має бути визначений 90 %, як це передбачений Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 11, 69 - 86, 122, 128, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним дії та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування при визначенні ОСОБА_2 розміру довічного грошового утримання стажу роботи на посаді помічника, старшого помічника прокурора Радянського району м. Києва 6 років 1 місяць 12 днів; помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора відділу Південно-Західної транспортної прокуратури 11 років 1 місяць 9 днів.

Зобов'язати Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи на посаді судді час роботи на посаді помічника, старшого помічника прокурора Радянського району м. Києва 6 років 1 місяць 12 днів; помічника прокурора, старшого помічника прокурора, прокурора відділу Південно-Західної транспортної прокуратури 11 років 1 місяць 9 днів.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 90% суддівської винагороди відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13 жовтня 2016 р., починаючи з 18 жовтня 2016 року.

Стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп.

Суддя О. В. Васильченко