Справа № 734/387/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 734/387/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бараненко С.М. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А
29 червня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Шурка О.І.,
суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,
при секретарі Дуденкові О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, -
ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому просив: визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 13.01.2017 року № 3 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (ч. 1 п. 6 Порядку затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975).
Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2017 року позов задоволено частково: визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 13 січня 2017 року № 3 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії; зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (ч. 1 п. 6 Порядку затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975);в решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду, відповідач - Міністерство оборони України подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.
Я свідчать матеріали справи, 11 березня 2016 року позивач звернувся з заявою на адресу Козелецького РВК, де перебуває на військовому обліку, про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності.
15 березня 2016 року Козелецьким РВК за вих. № 1072 заява позивач була направлена на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 (уповноважений орган).
Приймаючи до уваги надані позивачем документи, які підтверджували отримання ним поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час проходження військової служби в Афганістані та безпосередньої участі у бойових діях, а саме висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи та Протокол Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв, керуючись пп. 21.3, 21.5, 21.8, 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра Оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 Чернігівський ОВК прийшов до висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги про що зазначив у висновку від 16 березня 2016 року № 5/1084с, який направив на адресу Департаменту фінансів МО України в межах 15-ти денного строку, визначеного порядком. направлення заяви про призначення одноразової грошової допомоги саме на адресу Департаменту фінансів МОУ Країни передбачено ч. 7 п. 4.7 наказу МО України від 14 серпня 2014 року № 530.
В даному листі - висновку Чернігівський ОВК зазначив: «Командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання вказаної грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності», так як документами, що підтверджували причини та обставини отримання позивачем поранення був висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи та витяг з протоколу Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
20 травня 2016 року відповідно до п. 721 Протоколу № 36 засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, який був затверджений Міністром оборони України 23 травня 2016 року, Міністерством оборони України було прийнято рішення про повернення документів позивача у зв`язку з відсутністю документа про причини та обставини отримання поранення.
Про вказане рішення позивачу було повідомлено через Чернігівський обласний військовий комісаріат 27 травня 2016 року за вих. № 5/2230с.
Постановою Козелецького районного суду від 02 серпня 2016 року у справі № 734/2299/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, та визнано неправомірним та скасовано рішення МО України, оформлене протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 36 від 20 травня 2016 року в частині направлення його документів на доопрацювання з поверненням їх до обласного військового комісаріату.
Зобов`язано МО України розглянути питання щодо призначення та виплати мені одноразової грошової допомоги як інваліду III групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до Порядку визначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року постанову Козелецького районного суд від 02 серпня 2016 року у справі № 734/2299/16-а було залишено без змін.
На виконання постанови Козелецького районного суду МО України заява ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги з доданими документами була повторно розглянута та 19 січня 2017 року Міністром оборони України було затверджено протокол від 13 січня 2017 року № З, відповідно до якого ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.
Підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги було зазначено те, що позивачем: «не подано документ, що свідчить про обставини поранення».
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відмовляючи у призначенні виплати одноразової грошової допомоги позивачу, Міністерство оборони України діяло всупереч вимогам Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
З такими висновками суду не можна не погодитися.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 15 квітня 1985 року по 18 червня 1987 року в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу, в тому числі в період з 02 серпня 1985 року по 17 червня 1987 року приймав участь в бойових діях в демократичній республіці Афганістан. Являється учасником бойових дій, інвалідом війни. В підтвердження цього є: копія військового квитка позивача серія НОМЕР_1 , послужний список, довідка військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 561 від 10.04.2013 року, в якій зазначається, що ОСОБА_1 , 1967 р.н. проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в т.ч. при виконанні інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських угрупуваннях) з 02.08.1985 по 17.06.1987 республіка Афганістан, довідка військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 560 від 10.04.2013 року, в якій зазначається, що ОСОБА_1 , 1967 р.н. проходив військову службу в лавах Збройних Сил з 15 квітня 1985 року по 18 червня 1987 року в званні рядовий, посвідченням учасника бойових дій.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 12.04.2013, спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи, лікарем судово-медичним експертом 1 категорії Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_2 , зі стажем роботи за фахом 12 років, 12 квітня 2013 року було складено висновок № 595/ж, де в розділі обставини справи зі слів ОСОБА_1 зазначено, що у 1986 році під час проходження служби в республіці Афганістан внаслідок вибуху снаряду отримав осколкове поранення голови, лівої ноги. Згідно описової частини при огляді виявлено: у потиличній дільниці зліва від серединної лінії косо-вертикально 2,6x0,5 см у проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи зліва переходом у підборідкову ділянку 1,3x0,4 см, на шкірі верхньої губи зліва 1,1x0,3 см, на передній поверхні лівого колінного суглобу 2,3x1,8 см визначаються рубці втягнуті по відношенню до оточуючих тканин, рухливі, неспаяні з підлягаючими тканинами.
Згідно висновку експерта, описані рубці у потиличній ділянці зліва від серединної лінії, у проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи зліва з переходом у підборідкову ділянку, на шкірі верхньої губи зліва, на передній поверхні лівого колінного суглобу є наслідком загоєння ран, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та кульового поранення, могли бути спричинені у зазначений строк, тобто у 1986 році.
Як вбачається з витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 12 квітня 2014 року № 894, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої ноги, ЗЧМТ, контузія, травма хребта, рядового у відставці ОСОБА_1 1967 р.н., наслідком яких стали множинні рубці в анатомічних ділянках, зазначених у висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 595/ж від 12.04.2013 р, - це поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
У квітні 2014 року, приймаючи до уваги поганий стан здоров`я, пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0128604 від 03 квітня 2014 року ОСОБА_1 вперше встановлена: «III група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, ЗЧМТ, контузія, травма хребта, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».
20 травня 2015 року позивач повторно пройшов обстеження медико-соціальною експертною комісією. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА № 011310 причиною інвалідності є: «поранення, ЗЧМТ, контузія, травма хребта, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».
В травні 2015 року ОСОБА_1 отримав посвідчення інваліда війни III групи серії НОМЕР_2 .
Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 16, підпункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
Відповідно до ч. 4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згідно з пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок), одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.
Відповідно до пункту 2 Порядку особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, оскільки інвалідність IІІ групи позивачу встановлено після звільнення з військової служби та набранням чинності Законом України від 04 липня 2012 року №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, що визначають розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги, інвалідність настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач має право на отримання одноразової допомоги у розмірі 150 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2014 року у справі № 21-446а14, від 21 квітня 2015 року у справі № 21-183а13.
Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі щодо того, що із наданих позивачем документів не вбачається, що травма ним отримана саме під час виконання військового обов`язку, є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, у тому числі довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 03.04.2014 року серія АВ №0128604, відповідно до якої позивачу встановлена IІІ група інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) та його наслідками і захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Тобто, матеріалами справи підтверджується той факт, що інвалідність позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. При цьому, відповідачем всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України не спростовано їх достовірності.
Окрім того, ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» чітко передбачено, що обов`язок щодо призначення і виплати вказаної допомоги покладено на Міністерство оборони України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаним вище судовим рішенням, яке набрало законної сили (постанова від 02.08.2016 року) встановлено, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивачу, у зв`язку із встановленням останньому III групи інвалідності.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, судова колегія також ураховує ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), яка гарантує, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, в цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
У випадку коли поданих документів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст.86 КАС України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст.200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2017 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04.07.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.