Справа № 2-а/593/18/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5138/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Бережанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бережанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 14.02.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Бережанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просив визнати незаконними дії Бережанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років та зобовязати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за вислугу років з дати звернення, а саме з 23.11.2016.

Постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано незаконними дії Бережанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років. Зобов'язано Бережанське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно п. «в» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу його звернення за вказаною пенсією, а саме: з 23 листопада 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Бережанське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт вказує, що стаж роботи позивача з 01.08.1988 по 20.09.1988; з 21.09.1988 по 01.10.1995; з 02.10.1995 по 08.10.2001; з 09.10.2001 по 24.12.2009 не зарахований як пільговий для призначення пенсії за вислугу років, так як він не підтверджений первинними документами. Загальний трудовий стаж позивача становить 37 років 1 день, в тому числі на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років 6 років 10 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята в порядку скороченого провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд даної справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та матеріалами справи підтверджується, що 23.11.2016 ОСОБА_1 звернувся в Бережанське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 27.01.2017 за № 327/04 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи відмову тим, що стаж роботи з 01.08.1988 по 20.09.1988; з 21.09.1988 по 01.10.1995; з 02.10.1995 по 08.10.2001; з 09.10.2001 по 24.12.2009 не зарахований як пільговий для призначення пенсії за вислугу років, так як він не підтверджений первинними документами. Зокрема, у наказах про надання позивачу відпусток посади не співпадають із посадами, зазначеними у трудовій книжці. Крім того, у відомостях по нарахуванню заробітної плати за 1989-1995 роки та в особових рахунках по заробітній платі за 2000-2008 роки графа «посада» не передбачено.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Пунктом «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі

Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 передбачено посади: звальщики лісу, лісоруби, трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу.

Статтею 62 Закону України « Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993, якою визначено, що у відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій та їх правонаступників.

Згідно записів трудової книжки видно, що позивач працював з 01.08.1988 по 20.09.1988 - лісорубом Бережанського лісництва; з 21.09.1988 по 01.10.1995 - вальщиком лісу Бережанського лісництва; з 02.10.1995 по 08.10.2001 - вальщиком лісу Курянівського лісництва; з 09.10.2001 по 24.12.2009 - трактористом Бережанського лісництва; з 25.12.2009 по 29.01.2016 - трактористом трельовочного трактора.

Згідно довідки про характер виконуваної роботи лісоруба (вальника лісу), тракториста по підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу Бережанського, Курянівського лісництва від 02.11.2016, виданої ДП «Бережанське лісомисливське господарство» підтверджено те, що позивач з 01.08.1988 по 20.09.1988 працював лісорубом Бережанського лісництва; з 21.09.1988 по 01.10.1995 вальником лісу Бережанського лісництва; з 02.10.1995 по 08.10.2001 вальником лісу Курянівського лісництва; з 09.10.2001 по 29.01.2016 - трактористом по підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу, тобто на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у трудовій книжці позивача зазначено всі відомості, що визначають його право на пенсію на пільгових умовах, а тому позов є обґрунтованим.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про обґрунтованість позовних вимог про зобов'язання призначити позивачу та виплатити пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Бережанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року у справі №593/223/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4