Справа № 808/530/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року (о 16 год. 24 хв.)Справа № 808/530/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Батигіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)»

про: стягнення компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду із адміністративним позовом до Софіївської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області №55, в якому просить суд стягнути з відповідача компенсацію за невиплату відповідно до статей 116, 117 КЗпПУ, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» в розмірі середнього заробітку в сумі 26161 гривня 36 копійок.

З наявних в матеріалах справи копії наказу Міністерства юстиції України №401/к від 30.01.2017 (а.с.67), Положення про державну установу «Софіївська виправна колонія (№55)» (а.с. 63-66), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 62), вбачається, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 3679/37/5 від 15.12.2016, державна установа «Софіївська виправна колонія управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області №55» була перейменована у Державну установу «Софіївська виправна колонія (№55)» (далі - відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.07.2016 він звільнився з Софіївської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області №55. Згідно відповіді відповідача на заяву позивача, останнім було відпрацьовано надурочно 114 годин на загальну суму 1841 грн. 30 коп., які були перераховані 01.12.2016 на рахунок позивача. У зв'язку з цим позивач зазначає, що 21.07.2016 (наступний день після звільнення) з ним відповідно до чинного законодавства повинні були бути проведені всі грошові розрахунки, але повний розрахунок всупереч вимогам ст. 116 та ст. 117 КЗпПУ проведено не було і як наслідок підприємство повинно виплатити позивачеві середній заробіток з 20.07.2016 по 01.12.2016 у розмірі 21161,36 грн. (6540,34 грн. х 4 місяці)

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили частково. Згідно останнього уточнення до заперечень на позов (а.с. 110-111) позовні вимоги визнають частково, у сумі 8341,56 грн. Не заперечують факт несвоєчасної виплати позивачеві надурочних, однак просять врахувати принцип співмірності та визначити суму відшкодування виходячи з розміру суми несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення.

Також ухвалою суду від 25.05.2017 (а.с. 90) було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, встановив такі обставини.

Наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області №235/ОС-16 від 20.07.2016 (а.с. 6) було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за ст. 77 п. 7 (за власним бажанням) майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-240144), першого заступника начальника установи-заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи Софіївської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій облатсі (№55), 20 липня 2016 року.

Згідно відповіді управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області вих..№1/15-43/кн від 25.01.2017 (а.с. 12), позивачеві було повідомлено, що під час звільнення йому було нараховано грошову компенсацію за надурочні роботи в сумі - 1841,30 грн., отримано 1813,68 грн. з відрахуванням податків. Однак бухгалтером установи ОСОБА_2 не було здійснено виплату грошової компенсації в повному обсязі за рахунок винної особи за надурочні роботи в сумі 1 813,68 грн. з відрахуванням податків, що підтверджується платіжним дорученням від 01.12.2016 №1421, в тому числі з вини уповноваженої особи за несвоєчасну виплату грошової компенсації нараховано інфляційні витрати в сумі - 98,62 грн. На підставі викладеного позивача повідомлено про те, що відповідачем з позивачем здійснено розрахунок в повному обсязі, винну особу притягнуто до відповідальності.

Наявними в матеріалах справи копіями відомості про нарахування коштів №242 (заробітна плата та аванси) за грудень 2016 на карткові рахунки співробітників (а.с. 13), платіжних доручень №1421 та №1420 від 01.12.2016 (а.с. 14), розрахункового листа за грудень 2016р. (а.с. 15) та наданою відповідачем на вимогу суду довідкою про проведені виплати при звільненні ОСОБА_1 підтверджується факт виплати позивачеві оплати за понаднормовий час за січень-квітень 2016 року у розмірі 1813,68 грн. лише 15.12.2016.

Посилаючись на приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду відповідним позовом.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому за змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем виходячи з частки, яку така недоплата становила у сумі, що належала виплаті позивачеві при звільненні. При цьому, оскільки несвоєчасно виплачена була сума грошової компенсації за надурочні роботи, яка за своєю правовою природою є заробітною платою за виконану роботу (грошовим забезпеченням) то і під час розрахунку до уваги слід брати лише суму заробітної плати (грошового забезпечення) яка належала виплаті позивачеві при звільненні.

Згідно наданої відповідачем на вимогу суду довідки №31 від 26.06.2017, позивачеві під час звільнення 20.07.2016 було виплачено грошове забезпечення за липень 2016 року у розмірі 5469,73 грн., отже сума заробітної плати (грошового забезпечення) яка належала виплаті позивачеві при звільненні з урахуванням несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за надурочні роботи складає 7283,41 грн. (5469,73+1813,68). Отже частка несвоєчасно сплаченої грошової компенсації за надурочні роботи у загальній сумі, яка належала виплаті складає 24,9% (7283,41 - 100%, 1813,68 - складає 24,9% від 7283,41).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки №25 від 13.06.2017 (а.с. 113), середньоденне грошове забезпечення позивача складає 186,99 грн., 24,9% від 186,99 грн. дорівнює 46,56 грн., що є часткою у середньоденному заробітку позивача пропорційною частці несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за надурочні роботи у сумі заробітної плати, яка належала виплаті позивачеві при звільненні.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки №26 від 13.06.2017 (а.с. 114), в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» кількість робочих днів за період з 21.07.2016 по 01.02.2016 складає 94 дні. При цьому суд бере до уваги саме цей період, оскільки позивачем 01.12.2016 були складені платіжні доручення про сплату позивачеві грошової компенсації за надурочні роботи і фактична виплата цієї суми лише 15.12.2016 сталася не з вини відповідача.

Отже, середній заробіток, який відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає виплаті відповідачем позивачеві складає 46,56 х 94= 4376,64 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4376 гривень 64 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова