Справа № 750/2642/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/2642/17 Головуючий у 1-й інстанції: Литвиненко І.В. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Грибан І.О. Собківа Я.М. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просив зобов'язати відповідача закінчити виконавче провадження ВП № 53371452 від 08.02.2017р. та скасувати п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження № 53371452 від 08.02.2017р. щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 12 800 грн., на підставі п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. В прохальній частині апеляційної скарги апелянт просив розглядати справу без участі в судовому засіданні його представника.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.02.2017 року старшим виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 750/10061/16-а, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 31.01.2017 року про зобов'язання Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України поновити базовий місяць для проведення індексації пенсії ОСОБА_6 за квітень 2010 року, провести перерахунок пенсії ОСОБА_6 з урахуванням раніше визначеного базового місяця для проведення індексації квітня 2010 року та виплатити суму недоплати, що утвориться внаслідок такого перерахунку.

Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.01.2017 року передбачено стягнення з боржника виконавчого збору 12 800 грн.

13.02.2017 року Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України отримало постанову про відкриття виконавчого провадження № 53371452.

21.02.2017 року заступник начальника Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України надіслав на адресу відповідача повідомлення про те, що обов'язок щодо здійснення поновлення базового місяця для проведення індексації пенсії ОСОБА_6 квітень 2010 року та виплатити суму недоплати, що утвориться внаслідок такого перерахунку виконано в добровільному порядку.

Таким чином, позивач просив зобов'язати відповідача закінчити виконавче провадження ВП № 53371452 від 08.02.2017р. та скасувати п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження № 53371452 від 08.02.2017р. щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 12 800 грн., на підставі п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно положень статті 26 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч. 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частина 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач, як на підставу для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження посилається на те, що рішення суду було добровільно виконано УПФУ ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна копія листа Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 21 лютого 2017 року, яким повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області що зобов'язання Управління поновити базовий місяць для проведення індексації ОСОБА_6 пенсії квітень 2010 року, провести перерахунок пенсії з урахуванням раніше визначеного базового місяця для проведення індексації квітня 2010 року та виплатити суму недоплати, що утвориться внаслідок такого перерахунку виконано в добровільному порядку. Сума доплати складає 2 885,00 грн. Розмір пенсії 3 627,55 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, жодних передбачених Законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено.

На час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення, викладені в статті 124 Конституції України, а саме: судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апелянта про те, що постанову Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/10061/16-а виконано в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження, а відтак, виконавче провадження слід закінчити на підставі п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних доказів того, що рішення суду виконано в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження боржником до Відділу надано не було.

Крім цього, безпідставними є доводи апелянта про те, що винесення оскаржуваної постанови із стягненням виконавчого збору не узгоджується з нормами Закону України «Про виконавче провадження», оскільки винесення постанови про відкриття виконавчого провадження із зазначенням в ній про стягнення виконавчого збору прямо передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Грибан І.О. Собків Я.М.
Повний текст ухвали виготовлено 07.07.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Грибан І.О.