Справа № 819/737/17
Суддя: Білоус Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/737/17

13 червня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Кухар О.Л.

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 селищна рада Бучацького району Тернопільської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач), звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області від 03.05.2017 року №І-3301/0-1083/6-17 та зобовязання повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Возилів, Бучацького району, Тернопільської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Возилів Бучацького району Тернопільської області. Листом від 03.05.2017 р. №І-3301/0-1083/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивач вважає, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оформлене листом від 03.05.2017 р. № І-3301/0-1083/6-17 є протиправним та прийняте з порушенням норм чинного законодавства України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених в адміністративному позові. Зазначає про відсутність правових підстав, які унеможливлюють отримання позивачем дозволу на розроблення проектної документації на вказану земельну ділянку. Спірна земельна ділянка не перебуває ні у власності, ні в користуванні інших осіб, а тому будь-яких перешкод для прийняття позитивного рішення немає.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову просив відмовити в повному обсязі.

Представник третьої сторони, яка не заявляє самостійних вимог на предмет пору на стороні відповідача ОСОБА_5 селищної ради проти задоволення позову заперечувала просила відмовити в повному обсязі. Вважає, що задоволення вказаного клопотання суперечить інтересам жителів с. Возилів, оскільки на цих землях випасається худоба.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с.Возилів, Бучацького району, Тернопільської області. До заяви додала копію паспорта, копію ідентифікаційного номера, викопіювання із публічної кадастрової карти щодо бажаного місця розташування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, масив кадастровий номер :01:001:0711, орієнтованою площею 2,000 га на території с.Возилів, Бучацького району, Теноільської області за межами наслего пункту.

03.05.2017 р. Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло рішення, яке оформлено листом № І-3301/0-1083/6-17, щодо відмови у наданні дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. (а. с. 19).

Позивач не погодилася з рішенням Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у звязку з чим звернулася до суду.

Оскаржуване рішення перевірялося судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні субєкти.

Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте субєктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обовязків, встановлених законами; обґрунтовано; добросовісно. Так, прийняття рішення обґрунтовано зобовязує субєкта владних повноважень врахувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, уникаючи висновків, що базуються на припущеннях. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач має прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, або рішення про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови, які передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідними доданими документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, орієнтовною площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території с. Возилів, Бучацького району, Тернопільської області (а. с. 17).

Заявлений позивачем розмір земельної ділянки 2,000 га, відповідає нормі, передбаченій Земельним кодексом України; подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного кодексу України.

Однак, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло рішення, оформлене листом від 03 травня 2017 року № І-3301/0-1083/6-17, щодо відмови від надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 15.10.2014 р. № 328 введено в дію рішення колегії Держземагентства України №2/1 від 14.10.2014 р. Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Даним рішенням колегії дійсно передбачено направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Проте, як вбачаєьбся зі змісту пункту 2.2 вищезазначеного рішення, орган місцевого самоврядування протягом 10 календарних днів з дня отримання запиту письмово має висловити свою позицію із зазначеного питання, відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою. З пункту 2.3 рішення слідує, що орган місцевого самоврядування може заперечити стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою лише з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України. Якщо заперечення органу місцевого самоврядування суперечать вимогам чинного законодавства, то головні управління Держземагентства в областях мають забезпечити у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин (пункт 2.4 рішення).

Як встановлено судом, 10.04.2017 р. відповідачем надіслано Возилівській сільській раді Бучацького району Тернопільської області лист № 18-19-0.52-3525/2-17 Про надання пропозиції щодо прийняття наказу з проханням надати у 10 денний термін власні пропозиції щодо можливості прийняття наказу про надання ОСОБА_4 дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Проте, листом від 19.04.2017 р. № 1270/2-09 відповідача повідомлено, що відповідно до рішеня одинадцятої сесії шостого скликання Возилівської сільської ради від 27.11.2011 р. № 85 дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності , що знаходяться за межами населеного пункту с. Возилів погоджуються тільки жителями с. Возилів, які відкрили по господарський номер на новозбудований житловий будинок. 18.07.2016р. було прийнято рішення ОСОБА_5 селищної ради № 360 про те, щоб зобов'язати селищного голову одноособово відмовляти в погодженні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з передачею їх у власність громадян, які не проживають та не зареєстровані на території ОСОБА_5 селищної ради. Отже, відповідно до Закону України місцеве самоврядування в Україні" рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 р., з метою забезпечення прозорості земельних відносин та розширення повноважень місцевих рад з урахуванням інтересів жителів села Возилів, ОСОБА_5 селищна рада просить врахувати пропозиції, зазначені в вищезазначених рішеннях Возилівської сільської та ОСОБА_5 селищної рад при розгляді заяв ОСОБА_7, житель м. Тернопіль, та ОСОБА_8, жителька м. Тернопіль.

З пояснень представника третьої особи та відповідача вбачається, що враховуючи вищезазначені рішеня Возилівської та ОСОБА_5 сільських рад, метою відмови позивачу у задоволенні поданого клопотання є зняття соціальної напруги серед місцевих жителів, врахування думки (позиції) територіальної громади. Натомість, як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалося сторонами, а відтак, не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 72 КАС України, станом на час розгляду справи, жодної клопотань з боку місцевих мешканців щодо надання дозволу на розробку проекту з землеустрою спірної земельної ділянки від жителів с. Возилів не надходило. Тобто, суд вважає безпідставним посилання представника третьої особи та відповідача на порушення інтересів жителів села Возилів у спірному випадку.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь на запит представника позивача ОСОБА_1, видана відділом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, у якій зазначено, що у масиві на території Возилівської сільської ради Тернопільської області за межами населеного пункту, з якого пропонується надання земельних ділянок громадянам, серед яких ОСОБА_4, відділом у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не погоджувалися проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оренду, тимчасове чи постійне користування, сервітуту, суперфіцію тощо (а. с. 24-25).

Вищезазначені мотиві, що стали підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність судом не можуть бути визнані правомірними, оскільки не містять обґрунтованих причин, які чітко передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Відповідно до статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що повязані з обмеженням реалізації певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

Субєкт владних повноважень зобовязаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були відсутні правові підстави для відмови від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що повязані з обмеженням реалізації певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень в контексті статті 2 КАС України, відповідачем допущено порушення прав, свобод та інтересів позивача та не доведено правомірності рішення про відмову від надання дозволу ОСОБА_4. на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Возилівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви до Тернопільського окружного адміністративного суду в розмірі 640,00 грн. згідно з квитанцією від 10.05.2017 року (а. с.3). Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору у розмір 640,00 грн.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгаокадастру в Тернопільській області від 03.05.2017 р. № І-3301/0-1083/6-17.

3. Зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населенного пункту на теріторії с. Возилів Бучацького району Тернопільскої області.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на користь ОСОБА_4 640 (шістсот сорок грн.) грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 16.06.2017р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.