Справа № 678/265/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 678/265/17

Головуючий у 1-й інстанції: Ходоровський І.Б.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

27 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області (далі - відповідач), третя особа ТОВ "Стімул плюс" (далі - третя особа) про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у березні 2017 року звернувся до Летичівського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом де просив:

- визнати бездіяльність Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області про не утворення погоджувальної комісії з приводу затвердження проекту та будівництва виробництва ПВХ листів;

- визнати громадські слухання 16.02.2017 з приводу детального плану виробничої території, обмеженої вулицями Пархоменка, Кармелюка, Автопарківська для будівництва цеху з виготовлення ПВХ листів в смт. Летичів Хмельницької області такими, що не відбулися;

- скасувати рішення VII скликання чотирнадцятої сесії від 23.12.2016 №27 Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької в частині перенесення на чергову сесію клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Стімул Плюс" щодо затвердження містобудівної документації - детального плану виробничої території обмеженої вулицями Пархоменка, Кармелюка, Автопарківська для будівництва цеху з виготовлення ПВХ листів в смт. Летичів Хмельницької області та рішення №7 від 28.02.2017 про затвердження детального плану.

У квітні 2017 року позивач подав до Летичівського районного суду Хмельницької області заяву про забезпечення позову, яку уточнив в суді першої інстанції та згідно якої просив:

- забезпечити позов шляхом заборони Летичівській селищній ради Летичівського району Хмельницької області приймати будь-які рішення на підставі містобудівної документації - детального плану виробничої території обмеженої вулицями Пархоменка, Кармелюка, Автопарківська для будівництва цеху з виготовлення ПВХ листів в смт. Летичів Хмельницької області до вирішення справи по суті;

- зупинити дію рішення №7 Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області "Про затвердження детального плану території" від 28.02.2017 до вирішення справи по суті;

- заборонити кадастровим реєстраторам: вносити до національної кадастрової системи зміни цільового призначення земельних ділянок, реєструвати земельні ділянки, що входять до детального плану виробничої території обмеженої вулицями Пархоменка, Кармелюка, Автопарківська для будівництва цеху з виготовлення ПВХ листів в смт. Летичів Хмельницької області.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 19.04.2017 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що заява позивача обґрунтована тим, що однією з позовних вимог є скасування рішень про затвердження містобудівної документації детального плану виробничої території. Проте, за час перебування справи на розгляді в суді відповідач почав приймати рішення на підставі оскаржуваного детального плану територій, зокрема, це рішення від 30.03.2017 про зміну цільового призначення земельних ділянок.

Тобто, відповідач має можливість приймати рішення, які призведуть до того, що поданий позов втрачає свою актуальність, його виконання буде неможливим, адже прийняті відповідачем нові рішення є документами, на підставі яких розробляються інші проекти та документи і позивач немає можливості жодним чином вплинути на відповідача, що й підтверджує необхідність забезпечення позову. Детальний план прийнято з порушеннями, що є предметом судового розгляду.

При цьому, нагальність забезпечення позову полягає в тому, що відповідач дуже швидко змінює цільове призначення земельних ділянок, вже планується забудова вказаних земельних ділянок для виробництва ПВХ листів, таке виробництво буде шкідливим для населення, яке проживає на означеній території, порушуватиме їх права на здорові та безпечні умови проживання, такі рішення відповідача спрямовані на те, щоб унеможливити розгляд позову в суді.

Затвердивши рішенням №23 від 30.03.2017 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення із земель житлової та громадської забудови в землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 0,2300 га, яка розташована по АДРЕСА_1 відповідачем не враховано, що санітарна зона 100 м. не забезпечена, оскільки вказана в рішенні земельна ділянка межує в безпосередній близькості до земель житлової та громадської забудови.

У разі не забезпечення позову кадастровий реєстратор зареєструє зміни цільового призначення земельних ділянок і після цього цей процес буде незворотнім та повернути все до первісного становища буде практично неможливо, оскільки власник земельних ділянок (ТзОВ "Стімул Плюс") після їх державної реєстрації в реєстрі отримає право на земельну ділянку вже з іншим цільовим призначенням і може безперешкодно її використовувати.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивачем після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, а також те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Частинами 1, 3 та 4 ст. 117 КАС України встановлено, що суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Тому, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання правильності застосування судом першої інстанції інституту забезпечення позову, суд апеляційної інстанції також встановлює передумови можливого порушення прав позивача, що зокрема призвело до появи спору. Так, при застосуванні таких заходів необхідним є визначення балансу між застосуванням (незастосуванням) й наслідками, які можуть з'явитись у зв'язку з таким застосуванням. Також необхідним є врахування позиції позивача та відповідача з зосередженням уваги на те, чи допоможе така процесуальна дія кращому захисту прав та свобод, і чи не буде вона суперечити правам та свободам інших.

З поданої позивачем заяви про забезпечення позову вбачається, що доводи позивача є такими, що не підтверджуються існуванням обставин передбачених ч. 1 ст. 117 КАС України, оскільки позивачем у клопотанні не наведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також не зазначено підстав для висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача.

Посилання позивача на прийняття відповідачем нових рішень, на підставі яких розроблятимуться інші проекти та документи, є припущеннями позивача, не підтвердженими жодними належними доказами та фактичними обставинами справи.

Також, заявником не доведено те, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів по забезпеченню позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, та не надано жодного доказу на доведення таких обставин та підстав.

Разом з тим слід зазначити, що жодних доводів про те, що виконання судового рішення, в разі задоволення позовних вимог, без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим клопотання позивача не містить. Висновок щодо очевидної протиправності бездіяльності суб'єкта владних повноважень є передчасним, оскільки на момент розгляду вказаної заяви апеляційним судом такі обставини не встановлені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що обставини на підтвердження існування підстав для забезпечення позову позивачем не доведені належними і допустимими доказами.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Летичівського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.