Справа № 826/3300/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2017 року 14:25 № 826/3300/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Зубенко М.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача 1 - Стретович М.О.,

представника відповідача 2 - Бузницької Г.М.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернігівської області, Генеральної прокуратури України про зобов'язання провести перерахунок заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до прокуратури Чернігівської області, Генеральної прокуратури України, в якому (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) просить:

- зобов'язати прокуратуру Чернігівської області нараховувати заробітну плату прокурору Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_1 з 01.01.2017 року у відповідності до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», а саме як суму наступних складових:

посадового окладу розміром 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

премії розміром не менше 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці;

надбавки за вислугу років розміром 15 відсотків посадового окладу з подальшим збільшенням відповідно до наявного стажу роботи;

- стягнути з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму не дорахованої заробітної плати за січень, лютий, березень, квітень, травень і червень 2017 року як різницю між належною до виплати у відповідності до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та фактично отриманою заробітною платою».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наявні достатні підстави вважати, що обсяг отриманих на 2017 рік фінансових ресурсів є достатнім для виплати заробітної плати прокурорам на визначеному Законом України «Про прокуратуру» рівні, а тому ні відповідні положення п. 26 розділу VI БК України, ні постанови №505 застосуванню не підлягають.

На думку позивача, його права порушені Генеральною прокуратурою України, оскільки прокуратурою Чернігівської області нарахування та виплата заробітної плати здійснюється в межах кошторису, який затверджується даним органом як головним розпорядником бюджетних коштів.

В ході судового розгляду даної справи позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник прокуратури Чернігівської області в наданих суду письмових за печеннях зазначив, що прокуратура області не має правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам прокуратури поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України та кошторису, визначеного Генеральною прокуратурою України.

Крім того, представник відповідача 1 повідомив, що посилання позивача на те, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших передбачених Законом гарантій, пільг та компенсацій України, що кваліфіковано Європейським судом з прав людини у справі «Будченко проти України» від 24.04.2014 як втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, не може бути у даній справі преюдиційним, оскільки повністю протилежні висновки з обґрунтуванням повноважень держави на встановлення певних механізмів задля дотримання балансу економічної безпеки та соціального забезпечення її громадян, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 «Велікода проти України», згідно якого визнано право держави встановлювати соціальні виплати, виходячи з можливостей бюджету.

Представник Генеральної прокуратури України в письмових запереченнях зазначив, що норми законів України про державний бюджет передбачають правове регулювання питання оплати праці, в тому числі прокурорів, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Додатково представник 2 повідомив, що відповідно до встановлених Мінфіном термінів бюджетний запит на 2017-2019 роки Генеральною прокуратурою України подано 10.08.2016 року, де заробітна плата розраховувалась згідно з нормами чинного Закону. Цей запит за вимогами Бюджетного кодексу оприлюднено на офіційному веб-порталі Генеральної прокуратури України. Водночас, у Законі України «Про державний бюджет на 2017 рік» відповідні кошти для реалізації вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов висновків про наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Статтею 81 Закону №1697-VII визначено розмір заробітної плати прокурора.

Відповідно до ч. 9 ст. 81 Закону №1697-VII фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 89 Закону №1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Статтею 90 Закону №1697-VII фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 внесено зміни до Бюджетного кодексу України, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 26, яким передбачено, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» організація та діяльність органів прокуратури визначаються Конституцією України, цим та іншими Законами України.

Таким чином, норми законів України про державний бюджет передбачають правове регулювання питання оплати праці, в тому числі прокурорів, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України умови оплати праці працівників органів прокуратури затверджено постановою від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 1 грудня 2015 року підвищено посадові оклади на 25 відсотків керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

У силу ст. 90 Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Згідно з вимогами Бюджетного кодексу України для підготовки проекту Державного бюджету України Міністерство фінансів України розробляє і доводить до головних розпорядників бюджетних коштів інструкції з підготовки бюджетних запитів у терміни, визначені Мінфіном.

Бюджетний запит складається на плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди з урахуванням організаційних, фінансових та інших обмежень у терміни та порядку, які щороку доводяться Мінфіном до головних розпорядників.

Розрахунок обсягів видатків та надання кредитів на плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди здійснюється з урахуванням, зокрема, нормативно-правових актів, що регулюють діяльність головного розпорядника у відповідній галузі (сфері діяльності).

Відповідно до встановлених Мінфіном термінів бюджетний запит на 2017- 2019 роки Генеральною прокуратурою України подано 10.08.2016, де заробітна плата розраховувалася згідно з нормами чинного Закону. Цей запит за вимогами Бюджетного кодексу оприлюднено на офіційному веб-порталі Генеральної прокуратури України.

Водночас у Законі України «Про державний бюджет на 2017 рік відповідні кошти для реалізації вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України визнається бюджетним правопорушенням, за що ст. 121 цього Кодексу передбачено відповідальність.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

При цьому, вказаним рішенням Конституційного Суду України вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Принцип законності передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII „Прикінцеві положення" Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік", передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі „Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Генеральна прокуратура України не має правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам прокуратури поза межа видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах, інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Як наслідок, відсутні підстави для стягнення з прокуратури Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму не дорахованої заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов