Справа № 822/539/17
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/539/17
В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області задоволено повністю, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 березня 2017 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Із вказаною позицією Вінницького апеляційного адміністративного суду не погоджуюсь, а тому вважаю за необхідне викласти окрему думку по справі.
На мою думку, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 року.
Стаття 97 Закону України "Про національну поліцію" встановлює, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
З аналізу вказаної статті судом встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги мають поліцейські, у яких інвалідність стала наслідком виконання ними службових обов'язків, пов'язаних з виконанням повноважень та завдань саме органу поліції.
У спірних правовідносинах інвалідність позивачу встановлена в зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а не в поліції, що унеможливлює отримання позивачем одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".
Разом з тим, необхідно звернути увагу, що розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Статтею 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ зі змінами передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Отже, ст.23 Закону №565-ХІІ передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження.
Саме тому, на момент встановлення позивачу інвалідності та звернення із заявою про виплату одноразової грошової допомоги застосуванню підлягає саме ст. 23 Закону України "Про міліцію", яка передбачає право на таку допомогу.
На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).
Відповідно до підпункту 2 п.2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Враховуючи викладене, вважаю за необхідне зазначити, що чинне законодавство України передбачає право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби саме в органах внутрішніх справ, особами, у яких інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження.
В рішенні суду апеляційної інстанції колегія суддів вказує на те, що останнім місцем служби позивача була служба в поліції, а тому позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги як поліцейський відповідно до законодавства, яке регулює розміри та порядок виплати такої допомоги саме поліцейським.
Пунктом 5 розділу І Порядку №4 дано визначення термінів, що визначають випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського. Зокрема:
- пов'язаного з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з проходженням поліцейським служби, крім випадків, зазначених у підпункті 1 цього пункту;
- пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
У ст.97 Закону №580-VIII визначено вичерпний перелік випадків, у разі настання яких виплачується одноразова грошова допомога. При цьому, Закон №580-VIII не містить такого випадку, як отримання поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
Враховуючи обставини справи, вважаю, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме положення розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850 (оскільки вони були чинними на момент встановлення позивачу інвалідності та виникнення у нього права на отримання такої одноразової грошової допомоги), а не ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядок № 4.
Отже, на мою думку, оскільки інвалідність позивачу встановлена у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, яка настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, а також з урахуванням вимог чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату такої одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому ст. 23 Закону України "Про міліцію", що вірно встановив суд першої інстанції, незалежно від того, чи продовжив позивач службу в органах національної поліції, чи ні.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права та задовольнив даний адміністративний позов.
Суддя Гонтарук В.М.