Справа № 760/7146/17
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва
в складі судді - Кицюк В.С.,
за участю секретаря Піддубняк І.О.,
представника позивача Краєвого Т.О.,
представника відповідача Пустолякова Є.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд визнати протиправними дії останнього щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення, контузії пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі по тексту постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року), з врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги та покладання на відповідача обов`язку призначити та виплатити вищезазначену одноразову допомогу у відповідності до перелічених законодавчих актів, з врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги, аргументуючи свої вимоги наступним.
Так, з квітня 1982 року по серпень 1984 року позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР, а в цей період з червня 1982 року по серпень 1984 року приймав участь в бойових діях в республіці Афганістан.
06 травня 2014 року йому було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
У вересні 2015 року у зв`язку з встановленням позивачу третьої групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, відповідно Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 останній, через Київський міський військовий комісаріат, звернувся до Міністерства оборони України, з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, надавши необхідні документи. Останній за результатами розгляду документів визнав право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, перерахувавши дану одноразову грошову допомогу на особовий рахунок позивача в ПАТ КБ «Приватбанк».
У травні 2016 року при повторному огляді медико-соціально експертною комісією позивачу було встановлено вищу групу інвалідності другу, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Після встановлення в травні 2016 року другої групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, позивач, у відповідності до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, звернувся з заявою до Міністерства оборони України про виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, з врахуванням раніше виплаченої суми даної допомоги.
За результатами розгляду поданих документів відповідач відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, оскільки відповідно до частини четвертої ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, інвалідність другої групи встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених вище, зауважив, що відмова у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги є незаконною, а тому просив суд визнати дії Міністерства оборони України протиправними та зобов`язати його призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.
Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позову, зазначив, що дійсно відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні із доплатою відповідного розміру одноразової грошової допомоги, оскільки відповідним законом чітко встановлений строк - 2 роки - протягом якого позивач за викладених обставин міг би звернутися із такою заявою про виплату доплати за підвищену групу інвалідності. Наполягав на тому, що такі строки, встановлені законом, не можуть бути повновлені та/чи збільшені рішенням суду.
На що представник позивача зауважив, що позивач в даному випадку став заручником ситуації. Йому дійсно було встановлено перший раз групу інвалідності 06.05.2014 - ІІІ групу. Другий раз - 24.05.2016 - повторний огляд - встановлено ІІ групу інвалідності. Виключно тому, що засідання комісії було призначено на кінець травня 2016 року, такий строк, встановлений законом, і був пропущений.
Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач з квітня 1982 року по серпень 1984 року проходив військову службу в Збройних силах СРСР, а цей час в період з червня 1982 року по серпень 1984 року приймав участь в бойових діях на території республіки Афганістан.
З 06 травня 2014 року в зв`язку з пораненням, контузією що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, позивачу встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується доданою до позову копіює довідки МСЕК від 07 травня 2014 року. Отримання позивачем поранення, контузії, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби також підтверджується Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 813 від 24 березня 2014 року.
У вересні 2015 року за результатами розгляду поданих позивачем документів щодо отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, в розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, Київський міський військовий комісаріат надав до департаменту фінансів Міністерства оборони України свій висновок, у відповідності до якого ОСОБА_1 має право на вищезазначену одноразову грошову допомогу.
Міністерство оборони України за результатами розгляду поданих позивачем в 2015 році документів, визнало його право на дану одноразову грошову допомогу, нарахувавши її в лютому 2016 року, на особовий рахунок остатнього в ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується доданою до позову випискою з особового рахунку.
У червні 2016 року при повторному огляду в МСЕК позивачу з 24 травня 2016 року встановлено другу групу інвалідності, в зв`язку з пораненням, контузією що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується доданою до позову копіює довідки МСЕК від 01 червня 2016 року.
Позивач звернувся з відповідним листом до відповідача для отримання різниці з розміру одноразової грошової допомоги у 200 кратному розмірі та виплаченому розмірі 150-кратному розмірі у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.
Натомість, відповідач у справі Міністерство оборони України за результатами розгляду поданих позивачем документів, щодо нарахування різниці одноразової грошової допомоги при встановленні другої групи інвалідності, відмовило останньому в її виплаті, мотивуючи це тим, що у відповідності до ч. 4 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна групи інвалідності відбулась протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.
З матеріалів справи вбачається, що позивачеві встановлено третю групу інвалідності з 06 травня 2014 року, що підтверджується копіює довідки МСЕК від 07 травня 2014 року серії АВ № 0091290, а другу групу інвалідності встановлено при повторному огляді, згідно з встановленим медико-соціальною експертною комісією терміну для чергового огляду, починаючи з 24 травня 2016 року, що підтверджується наданою копією довідки МСЕК від 01 червня 2016 року серії АВ № 0447629.
Нормою п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п. 6 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності другої групи.
Згідно з пунктом четвертим ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Відтак суд погоджується із доводами представника відповідача щодо того, що оскільки інвалідність другої групи позивачу встановлена у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності третьої групи, то це не дає йому права на отримання тієї різниці, на отриманні якої він наполягає, одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.3 ст.71 КАС України в дміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За встановлених в судовому засіданні обставин суд приходить до висновку, що представником відповідача в судовому засіданні доведена правомірність прийнятого оскаржуваного рішення,оскільки дійсно двух-річний термін було пропущено. Цей строк, встановлений законом, не може бути поновлений судом.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. В разі відсутності осіб, які приймали участь у справі, - протягом десяти днів з моменту отримання її копії.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: В.С.Кицюк