Справа № 826/19308/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 липня 2017 року письмове провадження № 826/19308/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Нерухомість столиці»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство «Нерухомість столиці» (далі - позивач, ПАТ «Нерухомість столиці») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.06.2015 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2015, відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.06.2016 скасовано вказані постанову та ухвалу, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2016 справу прийнято до провадження.

У судовому засіданні 29.08.2016 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте на підставі висновків, викладених в акті перевірки, які не відповідають дійсності.

Також представник позивача наголосив, що господарські операції із ТОВ «Ремстройснаб» є реальними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи оскаржуване рішення правомірним та законним., просив у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів заперечень останній зазначив, що реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом не підтверджена належними та допустимими доказами, що підтверджується висновками викладеними в акті перевірки, у зв'язку з чим сформовано повідомлення-рішення від 26.06.2015 № .

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

ПАТ «Нерухомість столиці», ідентифікаційний номер - 30965299, зареєстроване як юридична особа 09.02.2001 та знаходиться на обліку в ДПІ у Солом'янському району ГУ ДФС у м. Києві. Вказане підприємство розташоване за адресою: 03035, м. Київ, Метрополита, Василя Липківського, 45.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 09.06.2015 № 3057/26-58-22-02-17-30965299 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 114688,00 грн.

Зазначені порушення в акті перевірки обґрунтовані тим, що позивачем порушено податкове законодавство, оскільки реальність господарських операцій між ПАТ «Нерухомість столиці» та його контрагентом - ТОВ «Ремстройснаб», за договорами підряду, не доведена, а отже у позивача відсутні підстави для формування податкового кредиту за даними господарськими операціями.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 ПК України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

З наведеного слідує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку з'ясуванню підлягають: реальність задекларованих господарських операцій; наявність ділової мети у розглядуваних операціях; об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; добросовісність позивача; дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

При цьому, суд виходить з того, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку.

Про відсутність реального характеру господарських операцій можуть свідчити такі обставини: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами під час перевірки покладається на платника. У разі, якщо податковий орган відмовляється прийняти документи платника податку або оцінює їх не правильно, суд перевіряє рішення суб'єкта владних повноважень відповідно до принципів адміністративного судочинства. При цьому суд, за принципом офіційного з'ясування обставин, не обмежується наданими під час податкової перевірки доказами.

Судом встановлено, що між ПАТ «Нерухомість столиці» (замовник) та ТОВ «Ремстройснаб» (підрядник) укладено типові договори підряду від 01.09.2014 № 03-09/14, від 04.12.2014 № 04-12/14, від 05.11.2014 № 05-11/14, від 07.04.2014 № 07-03/14, від 07.07.2014 № 07-07/14, від 13.07.2014 № 1-1307/14, від 13.11.2014 № 13-11/14, від 14.10.2014 № 14-10/14, від 15.05.2014 № 15-05/14, від 22.09.2014 № 22-09/14, від 26.08.2014 № 26-08/14.

Відповідно до п. 1.1 зазначених договорів, замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик, використовуючи власні технічні матеріали, засоби і устаткування, і в межах загальної вартості робіт, визначеної в пункті 3.1 договорів виконувати ремонтні роботи на об'єкті замовника, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Інститутська, 28.

Так, на підтвердження виконання ремонтних робіт, відповідно до договорів підряду позивачем до матеріалів справи надано: акти виконаних робіт, податкові накладні.

Так суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668 затверджено «Загальні умови укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві» (далі - Загальні умови № 668).

Загальні умови № 668 відповідно до Цивільного кодексу України визначають порядок укладення та виконання договорів підряду на проведення робіт з нового будівництва, реконструкції будівель і споруд та технічного переоснащення діючих підприємств, а також комплексів і видів робіт, пов'язаних із капітальним будівництвом об'єктів та є обов'язковими для врахування під час укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві (далі - договір підряду) незалежно від джерел фінансування робіт, а також форми власності замовника та підрядника (субпідрядників) (п. 1 та п. 2 Загальних умов № 668).

Відповідно до п. 69 Загальних умов № 668 будівельний майданчик (фронт робіт) надається підряднику замовником в порядку, визначеному договором підряду, і оформлюється відповідним актом. Організація виконання робіт повинна відповідати проектно-технологічній документації (проект організації будівництва та проект виконання робіт), склад і зміст якої визначається нормативними документами та договором підряду.

Положеннями договорів підряду укладених позивачем з ТОВ «Ремстройснаб» передбачено, що замовник зобов'язаний надати підрядникові доступ на об'єкт для проведення робіт у відповідності до внутрішнього контрольно-пропускного режиму замовника.

Так, позивач зазначає, що доступ до об'єкту проведення робіт він забезпечив шляхом допуску транспортного засобу з державним номерним знаком АА5635АН, який забезпечив доставку будівельних матеріалів, на підтвердження чого надає журнал обліку гостьового транспорту на територію об'єкта «Інституцька, 28».

Проте підтверджуючих доказів того, що зазначений транспортний засіб забезпечив доставку будівельних матеріалів та вміст таких матеріалів, позивачем суду не надано, зокрема, не надано товаро-транспортної накладної.

Також суд звертає увагу позивача, що з наданого ним журналу обліку гостьового транспорту на території об'єкта «Інституцька, 28» вбачається, що 16.05.2014 транспортний засіб з державним номерним знаком АА5635АН, з метою доставки будівельних матеріалів, здійснив заїзд на територію об'єкта «Інституцька, 28», проте, вказана подія передує укладенню договорів підряду.

Крім того, позивачем не надано суду довіреностей на одержання товарно-матеріальних цінностей.

Позивач в своїх письмових поясненнях посилається на той факт, що між ним та ТОВ «Нест Плюс» у 2007 році укладено договір на обслуговування нерухомого майна, а тому останнє в порядку контролю проводило обстеження об'єкту «Інститутська, 28» на предмет якості таких будівельних робіт з подальшою фотофіксацією їх факту виконання.

Однак, зазначений договір позивачем до матеріалів справи не надано, так як і не надано документів на виконання договору між позивачем та ТОВ «Нест Плюс».

Крім того, з наданих позивачем фотокопій неможливо ідентифікувати, де саме і коли саме останні були виготовлені.

Таким чином, суд зазначає, що позивач не надав до матеріалів справи належних доказів на підтвердження забезпечення доступу до місця виконання роботи працівникам підрядника.

Відповідно до п. 83 та п. 84 Загальних умов № 668, фінансування робіт (будівництва об'єкта) проводиться за планом, який складається замовником, узгоджується з інвестором (головним розпорядником бюджетних коштів) та підрядником і є невід'ємною частиною договору підряду. План фінансування будівництва складається на підставі титулу будови (об'єкта), проекту організації будівництва з урахуванням календарних графіків виконання робіт і порядку проведення розрахунків за виконані роботи. Сторони узгоджують план фінансування будівництва у порядку, визначеному договором.

План фінансування будівництва складається на весь період будівництва за роками, а на поточний рік - за місяцями з визначенням джерел та напрямів фінансування (видами витрат). Щомісячний розподіл коштів для перехідних об'єктів будівництва щороку узгоджується сторонами у визначені договором підряду строки. Відповідно до договору підряду замовник має право у визначені строки уточнити план фінансування будівництва на поточний рік з урахуванням наявних у нього коштів, обсягів фактично виконаних робіт тощо.

З матеріалів справи вбачається, що плани фінансування робіт позивачем суду не надано, чим порушено положення п. 83 та п. 84 Загальних умов № 668.

Суд зазначає, що з наданих позивачем первинних документів неможливо встановити види, обсяг, вартість окремих будівельних матеріалів, які були використані підрядником під час будівництва, що унеможливлює встановлення наявності будівельних матеріалів, які мали бути використані при проведенні будівельно-ремонтних робіт на будівництві об'єкта, на виконання умов договорів, укладених з контрагентом.

Відсутність інформації, яка б давала можливість ідентифікувати об'єм та кількість будівельних матеріалів свідчить про відсутність наміру між контрагентами щодо настання реальних наслідків при укладанні правочинів, адже характеристики, види, кількість матеріалів мають вплив на вартість будівництва.

Крім того, п. 2.3 укладених договорів підряду передбачено, що прийом-передача виконаних робіт оформлюється шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3).

При цьому, суд зазначає, що з 01.01.2014 введено в дію ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», яким затверджені примірні форми первинних облікових документів у будівництві № КБ-2 «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати».

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії довідок договірних цін та актів виконаних робіт, судом встановлено, що вони не відповідають формі, затвердженої ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва». Надані позивачем копії довідок договірних цін та актів виконаних робіт є ідентичними за своїм змістом та відрізняються лише назвою документу.

Крім того, суд наголошує, що предметом укладених позивачем з ТОВ «Ремстройснаб» договорів підряду є виконання будівельних робіт, що відповідно передбачає наявність відповідних трудових ресурсів, виробничих потужностей, кваліфікованих кадрів, автотранспорту тощо. Водночас, під час розгляду справи, суд встановив відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження реальної можливості контрагента позивача виконувати зобов'язання за укладеними правочинами.

Договорами підряду передбачено, що всі розрахунки між позивачем та його контрагентом проводяться в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунки. У той же час матеріали справи не містять належних доказів, з відмітками банківської установи, які б підтвердили проведення розрахунків між замовником ПАТ «Нерухомість столиці» та підрядником - ТОВ «Ремстройснаб» (банківські виписки, платіжні доручення, тощо).

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пп. 134.1.1 п.134.1 ст.131 ПК України, у редакції, чинній на момент здійснення спірних правочинів, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст. 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (п. 198.1 ст. 198 Кодексу). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В ході розгляду справи позивачем не доведено, що господарські операції між ПАТ «Нерухомість столиці» та ТОВ «Ремстройснаб» спричинили реальні зміни майнового стану позивача.

Суд зазначає, що надані позивачем формально складені документи не є первинними в розумінні податкового законодавства та не можуть бути враховані при податковому обліку позивача.

Наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов'язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення, оскільки за відсутності факту виконання робіт відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених документів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а, відтак, такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165,167,254 КАС, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість столиці» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій