Справа № 817/283/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2017 р.Р і в н е 817/283/17
17год. 17хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області
про стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області (далі відповідач, Зарічненська РДА) про стягнення середнього заробітку за період з 26.03.2016 року по 31.01.2017 року в розмірі 65 736,73грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач повідомив, що постановою суду від 11.08.2014 року у справі № 817/2095/14 його поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області, з 18.07.2014 року. Крім того, постановою суду від 25.03.2016 року у справі № 817/306/16, на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за період з 18.07.2014 року по 25.03.2016 року в розмірі 55 744, 79 грн. Разом з тим, посилаючись на положення ст.ст. 236, 257 КЗпП України, позивач просить суд стягнути із Зарічненської РДА на його користь середній заробіток за період з 26.03.2016 року по 31.01.2017 року, за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. З цих підстав, позивач просив позов задовольнити повністю. Крім того, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.81).

Представник Зарічненської РДА в судове засідання не прибув, заперечень проти позову не подав. На адресу суду надіслано пояснення, в яких відповідач зазначає, що сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача має становити 65 736,73грн., з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягнення під час виплати її працівнику. Крім того, через канцелярію суду 03.07. 2017 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.84).

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін на підставі наявних доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 року у справі № 817/2095/14 за позовом ОСОБА_1 до Зарічненської РДА про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобовязання вчинення певних дій позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської РДА від 18.07. 2014 року № 103-к «Про звільнення ОСОБА_1М.». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА з 18.07. 2014 року. Зобовязано Зарічненську РДА нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2014 року по день поновлення на роботі. Судове рішення в частині поновлення позивача на посаді допущено до негайного виконання(а.с.9-14).

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 року у справі № 817/2095/14 набрала законної сили 24.09.2014 року, що вбачається з відмітки на її копії, наявній у матеріалах справи.

Також, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі № 817/306/16 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Зарічненської РДА щодо невиконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 року у справі № 817/2095/14. Стягнуто із Зарічненської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 18.07.2014 року по 25.03.2016 року в розмірі 55 744,79 грн. без урахування обовязкових відрахувань (а.с.24-29).

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03. 2016 року у справі № 817/306/16 набрала законної сили 19.04. 2016 року, що вбачається з відмітки на її копії, наявній у матеріалах справи.

Судом встановлено, що 19.05.2016 року розпорядженням голови районної державної адміністрації № 93-к "Про ОСОБА_1М.", поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА з 18.07. 2014 року (30-31).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 817/848/16 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 року №93-к "Про ОСОБА_1М." в частині пункту 2, підпунктів 3.1, 3.3, 3.4 та 3.5 пункту 3, пункту 4, пункту 5, підпункту 6.2 пункту 6. Визнано протиправним та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 15.07. 2016 року № 115-к "Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1М."(а.с.34-40).

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 року у справі № 817/848/16 набрала законної сили 04.01.2017 року, що вбачається з відмітки на її копії, наявній у матеріалах справи.

Разом з тим, судом зясовано, що 31.01.2017 року розпорядженням голови Зарічненської РДА від №38-к "Про звільнення ОСОБА_1М.", звільнено позивача із займаної посади за систематичні прогули державного службовця, та розпорядженням голови Зарічненської РДА від №25-к "Про звільнення ОСОБА_1М." від 31.01.2017 року прийнято вважати відсутнім на службі 3 05.01.2017 року(а.с.49, 50). На даний момент вказані розпорядження оскаржуються Зарічненською РДА в апеляційному порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.2 ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників, в тому числі і передбачає їх матеріальний захист у звязку із незаконним звільненням.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є встановлений судом факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Для поширення на роботодавця матеріальної відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України, достатньо встановити сам факт затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Видання роботодавцем наказу чи розпорядження про поновлення працівника лише завершує періоду часу, за який можливе стягнення середньомісячного заробітку.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01.07. 2015 року у справі № 6-435цс15, законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, також варто звернути увагу на п. 34 розяснення Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9, де зазначається, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Судом встановлено, що рішенням суду від 25.03. 2016 року у справі № 817/306/16 cтягнуто із Зарічненської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення суду за період з 18.07.2014 року по 25.03.2016року в розмірі 55 744,79 грн. без урахування обовязкових відрахувань.

Оскільки на виконання постанови від 11.08. 2014 року у справі №817/2095/14, 19.05.2016 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА, шляхом видання розпорядження голови Зарічненської РДА № 93-к "Про ОСОБА_1М." та враховуючи стягнення відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі № 817/306/16 середнього заробітку за період з 18.07.2014 року по 25.03.2016 року, то суд дійшов висновку про наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 26.03.2016 року по 18.05.2016 року.

Крім того, згідно із до ч. 3 п. 32 розяснення Пленуму ВСУ від 06.11. 1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати (далі Порядок № 100 від 08.02.1995 року).

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства. Про що робиться відповідна відмітка в рішенні суду.

Вказані положення відповідають п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995 року, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Таким чином, суду необхідно наголосити, що роботодавець зобовязаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обовязкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Поміж тим, рішенням суду від 25.03.2016 року у справі №817/306/16 підтверджено, що відповідно до довідки Зарічненської РДА від 18.03.2016 року № 688-01/31, середньоденна заробітна плата позивача складала 124,63 грн.; середньомісячна заробітна плата складала 2367,97 грн.

Також судом встановлено, що посадовий оклад позивача складав 1390 грн. При цьому, як вбачається з листа Зарічненської районної державної адміністрації від 18.03.2016 року № 668-01/31, посадовий оклад начальника відділу освіти з грудня 2015 року складає 1738 грн., а коефіцієнт коригування посадових окладів становить 1,2504.

21 січня 2015 року Верховний Суд України у справі № 6-2032с14 висловив наступну правову позицію: Ураховуючи, що у справі, яка переглядається, за період від часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Отже, середній заробіток, присуджений позивачу, підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення посадових окладів за період з грудня 2015 року по день постановлення судом рішення.

Частиною 2 ст. 255 КАС України встановлено, що обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Тому, судом враховуються обставини встановлені рішенням суду від 25.03.2016 року у справі №817/306/16, в частині визначення розміру середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, з врахуванням коефіцієнта коригування посадових окладів.

З огляду на наведене, суд зазначає, що періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 25 робочих днів, а саме з 26.03. 2016 року по 18.05. 2016 року. Середньоденна заробітна плата позивача складала 124,63 грн., коефіцієнт коригування посадових окладів становить 1,2504.

Таким чином, середній заробіток позивача за період з 26.03. 2016 року по 18.05. 2016 року становить 3 895,93 грн.(25 робочих днів x 124,63грн.x 1,2504).

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вини відповідача за період з 19.05. 2016 року по 31.01. 2017 року не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Так, виключний перелік випатків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначено у статтях 235 та 236 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у звязку із здійсненим ним або членом його сімї повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З системного аналізу зазначених норм права судом встановлено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється при прийнятті рішення:

- у випадку звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу;

- у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству;

- у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові;

- при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час;

- у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Оскільки з матеріалів справи у позивача не встановлено зазначених випадків у період з 19.05. 2016 року по 31.01. 2017 року, то у суду відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зазначених період.

Разом з тим, відносини між сторонами в цій частині виникли із приводу невиплати заробітної плати працівнику, які регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427.

Згідно вказаних нормативно-правових актів позивачу, у разі невиплати чи виплати у меншому розмірі заробітної плати, слід звернутися до органу, що уповноважений розглядати даний трудовий спір, щодо грошових вимог, з урахуванням компенсаційних виплат, без обмеження будь-яким строком.

Крім того, позивач просив суд у випадку необхідності вийти за межі позовних вимог для повного захисту його прав, свобод та інтересів.

Разом з тим, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача лише в межах спірних правовідносин.

Оскільки спріні правовідносини даного адміністративного позову стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог шляхом стягнення невиплаченої чи виплаченої у меншому розмірі заробітної плати, що є предметом іншого трудового спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання позивач частково довів суду обґрунтованість позовних вимог, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, частково довів правомірність його дій.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобовязаний субєкт владних повноважень.

Водночас відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, частково надав суду достатні, беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і частково довів правомірності та обґрунтованості дій. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження в ході судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо часткової обґрунтованості позовних вимог, а тому позов необхідно задовольнити частково.

Підстави для застосування ст. 94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 26.03.2016 року по 18.05. 2016 року в розмірі 3 895(три тисячі вісімсот девяносто пять)грн. 93грн., без урахування обовязкових відрахувань.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.