Справа № 816/2857/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м. Київ К/800/49523/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Калашнікової О.В.,

Суддів: Мороз Л.Л.,

Кравцова О.В.,

секретар судового засідання - Головко О.

за участю

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 816/2857/15 за позовом самозайнятої особи-приватного нотаріуса ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання нечинними та скасування вимоги, рішення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому просив:

визнати дії Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області щодо проведення перевірки самозайнятої особи-приватного нотаріуса ОСОБА_3 протиправними;

визнати нечинними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27 квітня 2015 року №Ф- та рішення від 12 травня 2015 року № про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що єдиний внесок у звітах, які подавав позивач контролюючому органу, визначався відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що встановлені для фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, виходячи із бази нарахування єдиного внеску суми доходу, отриманого від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та складав не менше розміру мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід, а тому висновки відповідача про заниження ОСОБА_4 суми єдиного внеску у розмірі 109217,22 грн за період з 2011 по 2013 рік є безпідставними.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано дії Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області щодо проведення перевірки самозайнятої особи-приватного нотаріуса ОСОБА_3 протиправними.

Визнано протиправними та скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 27 квітня 2015 року №Ф- та рішення Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 12 травня 2015 року № про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) здійснює нотаріальну діяльність як приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу, перебуваючи на обліку у ДПІ у м. Полтаві як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (нотаріус) з 01 листопада 1999 року.

У період з 30 березня 2015 року по 20 квітня 2015 року ДПІ у м. Полтаві проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_3, рахунок НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року

27 квітня 2015 року за результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт №1895/16-01-17-01-11/НОМЕР_1, у якому, крім іншого, зафіксовано порушення абзацу 1 пункту 2 частини першої, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний соціальний внесок у сумі 109217,22 грн., у тому числі по періодам: за 2011 рік у сумі 48126,94 грн., за 2012 рік у сумі 53939,41 грн., за 2-13 рік у сумі 7150,87 грн.

27 квітня 2015 року на підставі Акту перевірки ДПІ у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № на суму 109217,22 грн.

12 травня 2015 року № контролюючим органом прийнято рішення, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 12970,53 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вимога та рішення залишені без змін, а скарги позивача без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем правильно, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, сформовано зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Оскільки встановлено відсутність порушення позивачем норм законодавства про єдиний внесок, то відповідно відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій.

З цього приводу колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на наступне.

Виходячи зі змісту пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, юридичну практику, в тому числі нотаріальну діяльність.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що обов'язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до абзацу 4 пункту 164.1 статті 164 Податкового Кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, здійснюється відповідно до положень статті 178 Податкового Кодексу України.

Згідно з пунктом 178.3 статті 178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пунктів 178.4, 178.6 статті 178 Податкового Кодексу України фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Облік доходів та витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність ведуть у Книзі обліку доходів і витрат, форма та порядок ведення якої затверджені Наказом ДПАУ від 24.12.2010р. № 1025, що діяв до 18.10.2013р.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1025 дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Порядок звітування фізичної особи, що провадять незалежну професійну діяльність - про суми врахованого єдиного внеску в 2001-2013 роках визначався Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 08.10.2010р. №22-2 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3.4 Порядку фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік.

Пунктом 4.12 Порядку визначено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, формують та подають до органів Пенсійного фонду звіт згідно з таблицею 3 додатка 5 до цього Порядку. Протягом року у разі призначення пенсії подається звіт з позначкою "призначення пенсії" за період до дати формування заяви на призначення пенсії.

Аналогічне положення міститься і у п. 3.4. Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року № 454 (яка діяла до 30.04.2015р.).

Таким чином, єдиний внесок нараховується на суму чистого оподаткованого доходу, який визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності. Своєю чергою, сума чистого оподатковуваного доходу визначається платником податку з доходів фізичних осіб у річній податковій декларації про майновий стан і доходи.

Відповідно до п. 2.1.2 акта перевірки, під час перевірки правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, податковим органом не встановлено його заниження або завищення. В пункті 2.1.1 вказаного акта перевірки також зазначено про дотримання позивачем встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій за результатами звітного періоду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем, з використанням даних Книги обліку доходів і витрат, у визначені законом терміни (до 01 травня року, що настає за звітнім) були подані наступні податкові декларації:

- за 2011 рік декларація від 26 квітня 2012 року №279925, згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску /підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"/ становить 450790,10 грн. (а.с. 104-105);

- за 2012 рік декларація від 26 квітня 2013 року №, згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску /підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"/ становить 320806,55 грн (а.с. 106-107);

- за 2013 рік декларація від 22 квітня 2014 року, згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску /підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" становить 26753,18 грн. (а.с. 108-111).

На підставі та з урахуванням отриманого позивачем чистого оподаткованого доходу, розмір якого був відображений у поданих податкових декларацій, позивачем були сформовані наступні звіти про сплату єдиного внеску:

- за 2011 рік був поданий звіт 22 березня 2012 року та було сплачено єдиного внеску за 2011 рік у розмірі 8749,64 грн;

- за 2012 рік був поданий звіт 25 квітня 2013 року та було сплачено єдиного внеску за 2012 рік у розмірі 10772,64 грн;

- за 2013 рік був поданий звіт 28 квітня 2014 року та було сплачено єдиного внеску за 2013 рік у розмірі 9283,36 грн.

При цьому, максимальна величина бази нарахування ЄСВ :

- у 2011 році склала 17068,00 грн., 34,7 відсотків із якої дорівнювало - 5922,60 грн.;

- у 2012 році складала 19278 грн., 34,7 відсотків із якої дорівнювало - 6689,47 грн.;

- у 2013 році складала 20706 грн., 34,7 відсотків із якої дорівнювало - 7184,99 грн.

Отже,як вірно зазначено судами, позивачем по справі не були порушені вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-1У від 8 липня 2010 року щодо сплати єдиного соціального внеску, оскільки був сплачений соціальний внесок з максимальної суми, на яку може бути нарахований єдиний внесок .

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність посилань відповідача на невірне відображення позивачем у поданих звітах за 2011 - 2013 роки сум нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску помісячних сум чистого оподатковуваного доходу, та, відповідно визначених сум доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок в розмірі 34,7 відсотків, оскільки єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування обчислюється не щомісячно, а за результатами отриманого чистого оподаткованого доходу за рік. Факт сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 - 2013 роки у більшому розмірі ніж це передбачено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-1У від 8 липня 2010 року відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність нарахування контролюючим органом сум недоїмки відповідно до оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.04.2015 року №Ф-.

В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 12.05.2015 року № про застосування штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 4 п. 15 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-1У від 8 липня 2010 року передбачено, що суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року № 455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 19.09.2013 року № 1622/24154 (далі - Інструкція № 455).

Відповідно до п. 7.1. Інструкції № 455 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-1У від 8 липня 2010 року.

Згідно п.7.12 Інструкції № 455, суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Таким чином, як вірно вказано судами, контролюючим органом спірне рішення про застосування штрафних санкцій винесено окремо від вимоги про сплату недоїмки від 27.04.2015 року №Ф-,що є порушенням вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-1У від 8 липня 2010 року та вказаних вище вимог Інструкції № 455.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: