Справа № 335/1598/17(2-а/335/114/2017)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2017 рокусправа № 335/1598/17 2-а/335/114/2017

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Бишевської Н.А. Щербака А.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 року у справі №335/1598/17 (2-а/335/114/2017) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач) щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії по інвалідності з 01.01.2017 року у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ),

- зобов'язати відповідача призначити, виплачувати та нараховувати з 01.01.2017 року довічно пенсію позивачу на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058);

- зобов'язати відповідача визнати за позивачем право на довічну пенсію у зазначеному вище розмірі до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою;

- зобов'язати відповідача здійснювати нарахування з урахуванням всіх надбавок та підвищень і виплачувати йому державну пенсію інваліда війни 2 групи з розрахунку 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено ст. 22 Закону № 2262-ХІІ, починаючи з 01.01.2017 р. (станом на 01.01.2017 р. це 5237,40 грн.) до тих пір поки дана норма ст.22 Закону буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2017 року скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги позивач вказує, що суд аналізував положення законодавства, на підставі якого визначався розмір призначеної до виплати пенсії, що діяло у періоді з 2012 по 2016 рік. Проте, не прийняв до уваги, що спір стосується періоду 2017 року, а за попередні роки позивач не оскаржує дії відповідача з визначення розміру пенсії, яку мав отримувати. Вважає, що з 01.01.2017року повинен отримувати мінімальну пенсію по інвалідності в розмірі 120% від 3,5 мінімальних пенсій за віком, що складає 5237,40грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є інвалідом війни ІІ групи, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області з 12.01.2000 та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ). Розмір пенсії позивача становить 2 978,21 гривень.

28.12.2016р. позивач, вважаючи, що розмір пенсії йому обчислено невірно, звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення та перерахунок пенсії у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії, визначеної ч.1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

17.01.2017р. відповідачем надано відповідь на заяву позивача, де розяснено, що розмір його пенсії визначено відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ, а обчислення мінімального розміру проводилося зі спеціально встановленої величини, визначеної Постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002р (а.с.15).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати пенсії, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування та виплата пенсії позивачу здійснювалась у відповідності з приписами чинного законодавства, у звязку з чим відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними та як наслідок проведення перерахунку пенсії. Крім того, частина позовних вимог ОСОБА_1 спрямовані на майбутнє, в той час як відповідно до норм КАС України захисту підлягають вже порушені права фізичних осіб з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно зі ст.18 цього ж Закону, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Статтею 22 Закону №2262-ХІІ встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдатів та матросів строкової служби ІІ групи у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком (в редакції Закону №456/95-ВР від 23.11.1995 року).

Пунктом 29 розділу ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 22 зазначеного Закону було змінено в частині встановлення мінімальних розмірів пенсії по інвалідності.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року вищевказані зміни були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Тобто, починаючи з 22.05.2008р, положення статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є чинними у попередній редакції.

Відповідно до пункту 4 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено, що у 2011 році норми і положення, зокрема, статтей 14, 22, 37 та частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Аналогічні положення щодо делегування Кабінету Міністрів України функцій з встановлення мінімальних пенсій, передбачених ст. 22 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» містять Закони України Про Державний бюджет України на 2012-2016 роки.

Положення пункту 4 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» були предметом судового розгляду Конституційним Судом України, який визнав їх такими, що відповідають Конституції України (рішення від 26.12.2011 №20-рп/2011).

Постановою Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" визначено, що особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мінімальний розмір пенсії, що призначається відповідно до зазначеного Закону: по інвалідності не може бути нижче:

інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - 120 відсотків, II групи - 110, III групи - 105 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність;

іншим інвалідам з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - 110 відсотків, II групи - 105, III групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність;

інвалідам з числа єфрейторів (старших солдатів) і сержантів, старших матросів і старшин строкової служби - 110 відсотків, з числа прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, державної пожежної охорони - 120 відсотків, а з числа осіб офіцерського складу та осіб начальницького складу (крім молодшого) органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби і державної пожежної охорони - 130 відсотків відповідних мінімальних розмірів пенсій, передбачених для інвалідів з числа солдатів і матросів строкової служби.

В даному випадку нарахування та виплата пенсії позивачу, як інваліду війни 2 групи, проводилась на підставі ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011р..

Колегія суддів звертає увагу, що позивачу пенсія вже була призначена 12.01.2000 року.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у звязку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом , або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсії і проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені ч.2 ст. 51 вказаного Закону.

Доказів, що позивач набув права на перерахунок пенсії у спірному періоді, суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що нарахування та виплата пенсії позивачу здійснювалась відповідачем у відповідності з приписами чинного законодавства, а отже, і підстав для визнання дій протиправними та зобовязання вчиняти дії не вбачає.

Щодо решти позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив, що такі вимоги заявлені на майбутнє, а захисту відповідно до норм КАС України підлягають порушені права осіб з боку суб'єктів владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 197, 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя області від 23 березня 2017 року у справі №335/1598/17 (2-а/335/114/2017) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає відповідно до ч.10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: А.А. Щербак