Справа № 812/444/16
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року справа №812/444/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:головуючого судді: Сіваченка І.В.,суддів: Васильєвої І.А., Василенко Л.А.,розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі № 812/444/16 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу за квітень 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - ТУ ДСАУ в Луганській області), у якому заявлено вимогу про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Посохову І.С. щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу за квітень 2016 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що Указом Президента України від 20 лютого 2010 року № 200/2010 позивача призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п'ять років.

Згідно із наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.04.2013 № 9/к позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу при стажі роботи станом на 02.04.2013 - 10 років.

У квітні 2016 року ТУ ДСАУ в Луганській області позивачу виплачено суддівську винагороду за квітень 2016 року.

28 квітня 2016 року позивачем отримано розрахунковий лист щодо розміру суддівської винагороди за квітень 2016 року, з якого слідує, що при виплаті суддівської винагороди ТУ ДСАУ в Луганській області не нараховано та не виплачено позивачу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, право на отримання якої позивач набув ще 02.04.2013 та отримував до 20 лютого 2015 року.

Так, до 28.03.2015 діяли положення частини 5 статті 129 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI), які передбачали, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу - за наявності стажу роботи більше 10 років.

Однак, Верховною Радою України 12.02.2015 прийнято Закон України № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 28.03.2015 (далі - Закон № 192-VIII). Цим законом обмежено суддів, які не здійснюють правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), на отримання доплат до посадового окладу, який ТУ ДСАУ в Луганській області виконує з дня набрання ним чинності.

Позивач вважає, що встановлення обмежень на отримання доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя, є неприпустимим, оскільки звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, а, відповідно, матеріальне та соціальне забезпечення. На неможливість звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів, а, відповідно, матеріального та соціального забезпечення неодноразово у своїх рішеннях вказував Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 14.12.2011 № 18-рп/2011.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав письмові заперечення проти позову (а.с.46-49), у яких зазначив, що 12.02.2015 Верховною Радою України прийнято Закон № 192-VIII, який набрав чинності 28.03.2015.

Пункт 10 статті 133 Закону № 192-VIІІ чітко вказує, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Указом Президента України № 200/2010 від 20 лютого 2010 року ОСОБА_2 призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на 5 років, таким чином 20.02.2015 закінчився строк на який обрано позивача. Враховуючи зазначені обставини, ТУ ДСА України в Луганській області з 28.03.2015 припинило виплату щомісячної доплати за вислугу років позивачу. На даний час положення Закону № 192-VIІІ щодо отримання доплат до посадового окладу, якщо суддя не здійснює правосуддя, не визнані неконституційними, а також стосовно них відсутнє тлумачення Конституційного Суду України. Оскільки з 28.03.2015 (набрання чинності Закону № 192-VIІІ) суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, відповідач вважає, що дії ТУ ДСАУ в Луганській області ґрунтуються на законі та є цілком правомірними.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі № 812/444/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова мотивована тим, що суддівська винагорода регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, щомісячна доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди, розмір та підстави виплати якої визначаються відповідно до стажу роботи на посади судді, а також здійснення ним правосуддя, а позивач з 20 лютого 2015 року не здійснює правосуддя, місцевим судом встановлено, що відповідачем правомірно не виплачено позивачу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу за березень 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції мав відновити порушене право судді на щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу за квітень 2016 року, не чекаючи на те, щоб норма Закону, яка явно порушує конституційні права, була визнана неконституційною, була б скасована чи змінена, застосувавши принцип верховенства права, а не принцип верховенства закону, який в даному випадку ґрунтується на нормі, яка суперечить Конституції України та порушує право позивача як судді на належний рівень матеріального забезпечення.

Апелянт наголошував на необхідність суду керуватися положеннями ст. 8, 19, 22 Конституції України, як положеннями акту прямої дії.

Крім того, апелянт зазначив, що Верховний суд України вбачає невідповідність ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ч. 1 ст. 126 Конституції України, у зв'язку з чим звернувся із конституційним поданням до Конституційного суду України № 20-4413/0/8-15 щодо визнання неконституційними вищевказані положення закону.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Позивач в апеляційній скарзі просив розглянути справу за своєї відсутності. Відтак, згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Указом Президента України від 20 лютого 2010 року № 200/2010 позивача призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п'ять років (а.с. 5).

Позивачем отримано посвідчення судді № МЗ-09340, дійсне до 20.02.2015 (а.с. 6).

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 березня 2010 року № 13/к позивача допущено до виконання обов'язків судді цього суду та встановлено, що стаж роботи для виплати щомісячної надбавки за вислугу років станом на 09.03.2010 складає 6 років 11 місяців та 10 днів (а.с. 7).

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.01.2012 № 8/к позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу при стажі роботи станом на 03.01.2012 - 8 років 9 місяців 1 день (а.с. 8).

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02.04.2013 № 9/к позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу при стажі роботи станом на 02.04.2013 - 10 років (а.с. 9).

Згідно копії розрахункового листа за квітень 2016 року позивачу протягом квітня 2016 року доплата за вислугу років нарахована у розмірі 30% посадового окладу, що складає 3937,14 грн. Разом з тим, виплату цієї доплати не здійснено через перерахунок нарахувань (а.с. 10).

Судом встановлено, що спірним у даній справі є питання обмеження прав позивача на отримання доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, яку він отримував до набуття чинності Законом № 192-VIII.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28.03.2015 набув чинності Закон України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено у новій редакції.

Розмір суддівської винагороди, її складові, а також визначення стажу роботи судді, у тому числі посади, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, врегульовані статтями 133 і 135 Закону № 192-VIII.

Частиною 1 статті 133 Закону № 192-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (частина 3 статті 133 Закону № 192-VIII).

Згідно з абзацом першим частини 5 статті 133 Закону № 192-VIII, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Як зазначалося вище, Указом Президента України від 20 лютого 2010 року № 200/2010 "Про призначення суддів" позивача призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п'ять років, тобто 20 лютого 2015 року закінчився строк, на який обрано суддею.

Питання щодо безстрокового обрання ОСОБА_2 на посаду судді на час розгляду цієї справи Верховною Радою України не розглянуто.

Відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону № 192-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Попередня редакція Закону № 2453-VI не містила норми щодо обмеження суддів, які не здійснюють правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), на отримання доплат до посадового окладу.

З вищевикладеного вбачається, що внесенням змін до чинного законодавства змінено умови виплати щомісячної доплати за вислугу років суддям, які не здійснюють правосуддя.

При цьому, слід зазначити, що прикінцеві та перехідні положення Закону № 192-VIII не містять положення стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, та не здійснюють правосуддя права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом.

Статтею 8 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтею 147 Конституції України, єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

На даний час положення Закону № 192-VIII, щодо визначення суддівської винагороди, у тому числі доплати за вислугу років, як складової частини суддівської винагороди, умов виплати такої доплати не визнані неконституційними, також, відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України. У зв'язку з чим посилання позивача на звуження змісту та обсягу досягнутого ним рівня матеріального забезпечення шляхом внесення змін до чинного законодавства, тобто невідповідність положень ч. 10 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", положенням статей 8, 22, 55, 58 Конституції України, суд вважає необґрунтованими.

Враховуючи, що суддівська винагорода регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, щомісячна доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди, розмір та підстави виплати якої визначаються відповідно до стажу роботи на посади судді, а також здійснення ним правосуддя, а позивач з 20 лютого 2015 року не здійснює правосуддя, колегією суддів встановлено, що відповідачем правомірно не виплачено позивачу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу за березень 2016 року.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (параграф 23) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів зазначає, що у Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_2 щомісячної доплати за вислугу років.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що у позивача відсутні підстави для виплати щомісячної доплати за вислугу років відповідно до ч. 10 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", відповідно, у суду відсутні законні підстави для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу за квітень 2016 року, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року у справі № 812/444/16 за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу за квітень 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: І.А.Васильєва

Л.А.Василенко