Справа № 607/6240/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/7109/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №607/6240/17 за позовом ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2017 ОСОБА_2 звернулась в суд в інтересах ОСОБА_3 з позовом до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (далі Управління), просила визнати неправомірними дії Управління щодо виплати разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи ОСОБА_3 у розмірі 2600 грн. у 2016 році та невиплати такої допомоги в розмірі 6440 грн.; зобовязати Управління здійснити ОСОБА_3 перерахунок щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та виплатити різницю у розмірі 6440 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 19.05.2017 адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду від 19.05.2017 та направити справу для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у квітні 2016 року ОСОБА_3 була виплачена частина допомоги гарантована ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», при цьому ніхто не пояснював і ніде не було вказано, що допомога виплачена згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141. Вказує, що ОСОБА_3 вважав, що йому виплатили лише частину допомоги, а іншу частину виплатять згодом. Після отримання відповіді з Управління у квітні 2017 року стало зрозуміло, що доплачувати допомогу Управління не буде, а тому в шестимісячний строк було подано адміністративний позов.

В судовому засіданні ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, відповідач подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судді суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує дії Управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо недоплати йому щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи за 2016 рік, тобто про порушення своїх прав позивач дізнався ще у квітні 2016 році, коли відповідачем було здійснено виплату грошової допомоги в розмірі 2600 гривень, однак у поданому позові позивачем не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, при цьому в матеріалах позовної заяви відсутні докази про наявність обставин, які би унеможливлювали позивачу звернення до суду у визначений законом строк.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Б №081462 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.7).

24.04.2017 ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 звернулась в Управління із заявою щодо здійснення перерахунку ОСОБА_3 щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та проведення виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 28.04.2017 Управління повідомлено ОСОБА_2, що ОСОБА_3 виплачена одноразова грошова допомога, як інваліду війни другої групи, в розмірі 2600 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 (а.с.10).

Вважаючи, що разова грошова допомога до 5 травня у 2016 році виплачена у розмірі меншому ніж встановлено законом, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду в інтересах ОСОБА_3.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів. Відтак законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Так, правовий статус ветеранів війни визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII).

Відповідно до положень ст.13 Закон №3551-XII (в редакції Закону №367-XIV від 25.12.1998) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №3551-XII фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Статтею 17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

В апеляційній скарзі та поясненнях, наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник позивач покликається на те, що про порушення прав ОСОБА_3 стало зрозуміло після отримання відповіді з Управління від 28.04.2017, відтак позовну заяву подано з дотриманням встановленого шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Таке покликання апелянта на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи Довідки №2756 від 26.04.2017, у квітні 2016 року ОСОБА_3 Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради виплачено 2600 грн. (а.с.11). Вказане представником позивача не заперечується.

Відтак, з квітня 2016 року, отримавши разову грошову допомогу як інвалід війни ІІ групи у зазначеній сумі, позивач міг дізнатися про порушення своїх прав. При цьому, 30 вересня 2016 року - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня 2016 року, тоді як позовна заява ОСОБА_2 представником ОСОБА_3 подана до суду першої інстанції 17 травня 2017 року, тобто із пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено переліку випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

За відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що позовна заява ОСОБА_2, подану в інтересах ОСОБА_3, підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду у звязку із поданням позову після закінчення строків звернення до адміністративного суду. Доводи апеляційної скарги висновків судді суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 155, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №607/6240/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1

Повний текст Ухвали складено 05.07.2017р.