Справа № 323/1600/17
Суддя: Смокович М. В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1600/17
Провадження № 2-а/323/45/17
ПОСТАНОВА

іменем України

04.07.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області капітана міліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 02.06.2017 року ним отримано листа, у якому знаходилися два примірника - копій постанов відповідача, датованих 12.05.2017 року про накладення на нього адміністративних стягнень у вигляді штрафів у розмірі 510 грн. та 425 грн., у яких відповідач зазначив опис обставин, установлених при розгляді справи, а саме:

-у першій постанові, що позивач «керуючи транспортним засобом ВАЗ 2114 номерний знак А 14181СО, 12.05.2017 року 17 год.00 хв. на 61 км а/д Запоріжжя-Маріуполь без посвідчення водія відповідної категорії, при цьому не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п.21.1 а; 2.3 в ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126, 5 ст.121 КУпАП. До постанови додаються: пояснення свідків, відео. Ознайомлений. Від підпису відмовився».

- у другій постанові, що позивач «керуючи транспортним засобом ВАЗ 2114 номерний знак НОМЕР_1, 12.05.2017 року 17 год. 00 хв. на 61 км а/д Запоріжжя-Маріуполь не маючи при собі реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив вимоги п.21.1 г, п.21.1 б, ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. До постанови додаються: пояснення свідків,відео. Ознайомлений. Від підпису відмовився».

Вважає, що не вчиняв жодного правопорушення та у оскаржуваній постанові відповідач поліцейський ОСОБА_2 зазначив недостовірні відомості та просить постанову про накладення на нього адміністративного стягнення скасувати. На підтвердження обставин пояснює:

1) що 12.05.2017 року не вчинив жодного правопорушення підтверджуються положеннями ч.2 ст.36 КУпАП, відповідно до яких: якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. В оскаржуваних постановах зазначено, що відповідач одночасно розглядала справи про начебто вчинених ним адміністративних правопорушень 12.05.2017 року. Проте, у порушення ч.2 ст.36 КУпАП стягнення не накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа начебто вчинених.

2) у оскаржуваних постановах вказано, що позивач начебто керував одночасно,12.05.2017 року о 17 год.00 хв., двома транспортними засобами ВАЗ 2114 номерний знак А14181 СО та ВАЗ 2114 номерний знак АР 4181СВ.Оскільки одночасно керувати двома транспортними засобами він не міг.

3) у оскаржуваних постановах вказано, що позивач начебто керував транспортними засобами ВАЗ 2114 номерний знак А14181 СО та ВАЗ 2114 номерний знак АР 4181СВ. Проте таких транспортних засобів не існує. Саме тому відповідач і не навів у постанові жодного доказу як існування транспортних засобів, так і належності таких транспортних засобів будь-кому.

4) у оскаржуваних постановах вказано, що до постанов додаються пояснення свідків. Проте відповідач не вказав у постанові жодного прізвища свідків та жодної адреси свідків.

5) у вказаній другій постанові вказано, що «Копію постанови отримати відмовився». Проте відповідач не навів у другій постанові жодного доказу відмови.

6) у вказаній постанові вказано, що до постанови додаються : «…відео». Проте таке додавання до першої постанови «… віно» спростовується положеннями ст..251 КУпАП. Оскільки відповідно до положень ст. 251 КУпАП відповідач не мала права збирати докази жодним «… відео», це «…відео» є недопустимим та неналежним засобом доказування.

7) у вказаній постанові вказано, що до постанови додаються: «…відео». Відповідно до положень ст..251 КУпАП жодним «…відео» не встановлюється докази. Вказані положення містять низку інших засобів доказування: «протокол про адміністративне правопорушення», «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,» «показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису» тощо. Відповідно до другої постанови «…відео» не є показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, відповідач не мала права виконувати свій обовязок щодо збирання доказів жодним «…відео».

8) у вказаній першій постанові вказано, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене «…5 ст.121 КУпАП». Проте не існує такого нормативного акту як «5 ст.121 КУпАП».

Позивач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи,про причини неявки не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, заперечень на позов не подав, заяв чи клопотань також не подав, про причини неявки не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 254-258 КУпАП за кожним фактом вчинення адміністративного правопорушення уповноваженою на те посадовою особою складається протокол про адміністративне правопорушення, який є єдиною формою фіксації такого правопорушення.

Не складати протокол закон дозволяє лише у випадках, передбачених ст. 258 КУпАП, зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Водночас у ч. 5 ст. 258 КУпАП передбачено, у всіх випадках, коли закон дозволяє не складати протокол про адміністративне правопорушення, але під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З обставин справи вбачається, і це не заперечується сторонами, що під час складання оскаржуваних постанов позивач оспорював допущені порушення і адміністративні стягнення, а тому протокол про адміністративне правопорушення мав бути обов'язково складений.

При цьому складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про адміністративне правопорушення в одній справі однією й тією самою особою суперечить вимогам КУпАП, оскільки згідно ст. 251 КУпАП протокол є одним із засобів доказування і підлягає оцінці при розгляді справи про адміністративне правопорушення наряду з іншими доказами, тому оцінка його законності та обґрунтованості не може покладатись на особу, яка його й складала, оскільки це може призвести до необ'єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, оскаржені постанови не містять відомостей про роз'яснення позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, - адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях.

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням того, що відповідачем не надано достовірних, вичерпних, належним та допустимих доказів вчинення позивачем правил дорожнього руху, а позивач викладені в оскарженій постанові факти оспорює, у суду немає підстав для висновку про правомірність дій та рішень відповідача, а тому оскаржена постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 245, 251, 252, 256, 258, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст. ст. 2-12, 100, 158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області капітана міліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії АР № 928463 від 12.05.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Скасувати постанову серії АР 928464 від 12.05.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного Управління Національної поліції в Запорізької області на ОСОБА_1, судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3