Справа № 541/503/17
Суддя: Лисенко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/503/17
Провадження №2-а/525/21/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2017 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Лисенко Н.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності неправомірною та покладення зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся 7 березня 2017 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності неправомірною та покладення зобовязання вчинити певні дії.

Після задоволення заяв суддів Андрущенко-Луценко С.В., Городівського О.А., Сидоренко Ю.В., Куцин В.М. про самовідвід, дана адміністративна справа згідно ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 квітня 2017 року була направлена на розгляд до Великобагачанського районного суду Полтавської області.

Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області Лисенко Н.В. від 17 травня 2017 року дана справа прийнята до свого провадження.

З позовної заяви (а.с.а.с. 2-5) вбачається, що у період з 22 січня 1993 року по 14 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 спочатку працював на посаді судді Миргородського районного народного суду, а в подальшому суддею, заступником голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. На підставі постанови Верховної Ради України від 8 вересня 2016 року № 1515 - № VIII та наказу в.о. голови суду від 15 вересня 2016 року № 14 /ос.с звільнений із займаної посади, у звязку із виходом у відставку. Позивач вказує, що перед початком роботи на посаді судді він проходив військову службу в ОСОБА_3 у період з 15 жовтня 1981 року по 24 жовтня 1983 року, а в період з 1 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року навчався на денному факультеті Харківського юридичного інституту та проходив службу в органах прокуратури Полтавської області у період з 1 серпня 1988 року по 21 січня 1993 року.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що нарахування довічного грошового утримання відповідачем йому проведено без урахування строку проходження військової служби, половини строку навчання в інституті, строку служби в органах прокуратури, а лише виходячи із стажу його роботи на посаді судді, який становить 23 роки 07 місяців 10 днів, тобто в розмірі 86 % грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді у ОСОБА_2 міськрайонному суді Полтавської області, і це при тому, що позивачу в липні 2009 року вже було встановлено щомісячне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати, з 21 серпня 2009 року. Заява позивача від 9 лютого 2017 року про належний перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем залишена без задоволення.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови позивачу в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці за зверненням від 9 лютого 2017 року щодо не зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 23 роки 07 місяців 10 днів, також строку військової служби, 1/2 частини строку навчання в юридичному інституті, періоду роботи в органах прокуратури Полтавської області, зобовязати ОСОБА_2 обєднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби у лавах ОСОБА_3 2 роки 10 днів, з 15 жовтня 1981 року по 24 жовтня 1983 року, 1/2 частину періоду навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців з 1 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року, період роботи на прокурорських посадах в прокуратурі Полтавської області 4 роки 5 місяців 21 день, з 1 серпня 1988 року по 21 січня 1993 року, час роботи на посаді судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області протягом 23 років 07 місяців 10 днів, що в сукупності складає 32 роки 10 днів та здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного сукупного стажу роботи за вислугою років в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16 вересня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум, стягнути понесені ним судові витрати та зобовязати керівника ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати до суду в місячний строк звіт про виконання постанови суду.

В судовому засіданні 29 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позов підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, що в ньому викладені та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області в судове засідання не зявився, до суду начальник управління ОСОБА_5 надіслав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною та покладення зобовязання вчинити певні дії підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,- незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що позивач ОСОБА_1 у період з 15 жовтня 1981 року по 24 жовтня 1983 року проходив службу у ОСОБА_3, що підтверджується копією військового квитка серії ГГ № 094228 (а.с. 9-11), в період з 1984 року по 1988 рік позивач ОСОБА_1 навчався в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 25 червня 1988 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 у період з 1 серпня 1988 року по 21 січня 1993 року працював органах прокуратури Полтавської області, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 13-17), оригінал якої оглянутий судом.

З довідки № 3 від 15 вересня 2016 року виданої Миргородським міськрайонним судом Полтавської області вбачається, що ОСОБА_1 з 22 січня 1993 року по 22 березня 2004 року працював на посаді народного судді Миргородського районного суду, з 23 березня 2004 року по 31 травня 2007 року працював суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, з 1 червня 2007 року по 28 січня 2013 року займав посаду заступника голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, з 29 січня 2013 року по 15 вересня 2016 року займав посаду судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Стаж роботи на посаді судді становить 25 роки 08 місяців 06 днів (а.с.18).Суд погоджується з цією довідкою за виключенням підрахунку стажу роботи суддею, де допущена арифметична помилка. Трудовий стаж підтверджуються трудовою книжкою ОСОБА_1, оригінал якої оглянутий судом.

Наказом № 67/к від 27 липня 2009 року начальника управління ТУ ДСА в Полтавській області ОСОБА_6 встановлено ОСОБА_1, заступнику голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді , щомісячне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати з 21 серпня 2009 року (а.с.8).

З протоколу 1596 від 27 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 було призначено довічне грошове утримання судді у відставці.

З довідки про розрахунок стажу з пенсійної справи вбачається, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді становить 23 роки 07 місяців 10 днів, стаж роботи в органах прокуратури становить 3 роки 5 місяців 21 день, стаж військової служби становить 2 роки 10 днів, страховий стаж з 1 липня 2000 року становить 16 років 1 місяць, загальний стаж (після 2004 року ) становить 12 років 7 місяців, загальний стаж становить 34 роки 7 місяців 1 день.

Позивач ОСОБА_1 9 лютого 2017 року звернувся із заявою до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якій просив здійснити йому з 16 вересня 2016 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із наявного і достатнього стажу роботи в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та провести нарахування і виплату безпідставно невиплачених грошових сум, починаючи з 16 вересня 2016 року та до моменту відповідного перерахунку з урахуванням вже виплачених сум (а.с.6).

З повідомлення № 1391/02-24 від 23 лютого 2017 року ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області вбачається, що ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII від 2 червня 2016 року, починаючи з 15 вересня 2016 року (а.с.7). Відповідно до ст. 137 вказаного Закону стаж роботи на посаді судді враховано за період 22 січня 1993 року по 31 серпня 2016 року. Загальний стаж на посаді судді становить 23 роки 07 місяців 10 днів. Відсоток суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів становить 86 процентів.

Представником відповідача ОСОБА_2 обєднаним Управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області до суду 31 травня 2017 року подані заперечення на позов ОСОБА_1 (а.с.86-87), з яких вбачається, що твердження позивача щодо встановлення щомісячного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати не відповідає нормам чинного законодавства на момент призначення щомісячного довічного грошового утримання, так як Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862 ХІІ Про статус суддів, який передбачав зазначену норму втратив чинність на підставі Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453 VI від 7 липня 2010 року. Закон України Про судоустрій і статус суддів № 2453 VI від 7 липня 2010 року втратив чинність на підставі Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402 VIII від 2 червня 2016 року. Нарахування та виплата щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 здійснюється у відповідності до норм чинного законодавства, тому начальник управління просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016,- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт в даний час втрапив чинність, але ним необхідно керуватись при визначенні стажу позивача ОСОБА_1

В редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 29 березня 2015 року пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, даним законом не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, стаж роботи судді визначений відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 29 березня 2015 року зберігається та не підлягає перерахуванню.

Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби; (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року № 248/2008).

Аналогічна правова норма містилась і в постанові Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, якою було доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» (абзац 2 пункту 3-1).

Частиною 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», 1992 року ( в редакції згідно із Законом N 4015-12 від 24 лютого 1994 року) було встановлено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати половину часу навчання позивача за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, календарний період проходження ним військової служби та роботу в органах прокуратури на посадах слідчого та помічника прокурора.

Зазначена позиція кореспондується із розясненнями Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2005, № 19-рп/2004, тому у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження прав судді, зокрема щодо його стажу роботи та відповідного щомісячного довічного грошового утримання.

Зокрема у рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

У звязку з цим Закон України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII, прийнятий 2 червня 2016 року, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, в частині визначення стажу роботи позивача ОСОБА_1, який був звільнений з посади судді 15 вересня 2016 року, не підлягає застосуванню.

Суд також приймає до уваги, що у постанові від 1 липня 2014 року в справі № 21-244а14 Верховний Суд України висловив обовязкову для врахування правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких входять і витрати на правову допомогу, а отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, та частково витрати за надання правової допомоги адвокатами в сумі 3000 грн., а всього 3640 грн.

Суд приходить до висновку щодо часткового відшкодування витрат на правову допомогу, враховуючи наступне. Судові засідання по справі тривали 17.03.2017 року - 43 хв. (були присутні адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8П.), 04.04.2017 року - 17 хв.( були присутні представники - адвокати ОСОБА_8П, ОСОБА_7М.), 09.04.2017 року - 23 хв.( був присутній адвокат ОСОБА_8П.), 28.04.2017 року - 24 хв. (був присутній представник - адвокат ОСОБА_8П.). В цих судових засіданнях вирішувалися питання про самовідвід суддів. Суд не вбачає підстав для стягнення зазначених в розрахунку витрат в повному обсязі по граничних нормах за ознайомлення з матеріалами справи обсягом 70 аркушів і звукозаписами судових засідань протягом 2 год. 45 хв. ( адвокат ОСОБА_8П.) і 3-х год. 17 хв. ( адвокат ОСОБА_7М.). По суті справа розглядалася лише 29.06.2017 року, тривалість розгляду - 53 хв. (приймав участь представник - адвокат ОСОБА_4С.) З розрахунком витрат, наданих адвокатом ОСОБА_4, суд не погоджується в частині затраченого часу на ознайомлення з обставинами справи, з документами і позовною заявою, а в подальшому зі справою в суді, яка складається в основному з цих же документів, на консультації кліента і вважає, що в повному обсязі по граничним нормам, передбаченим Законом України від 20.12.2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"(з змінами), підлягають відшкодуванню витрати за участь адвокатів в судових засіданнях, інші витрати суд вважає завищеними по витраченому часу і не підтвердженими в повному обсязі документами (крім розрахунків) і приходить до висновку про часткове відшкодування витрат позивача ОСОБА_1 на правову допомогу в сумі 3000 ( три тисячі) грн.

Керуючись ст.ст. 6-13, 71, 76, 86, 87, 159-163, 167 КАС України суд,-

п о с т а н о в и в

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності неправомірною та покладення зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці за зверненням від 9 лютого 2017 року щодо не зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 23 роки 07 місяців 10 днів, строку військової служби, 1/2 частини строку навчання в юридичному інституті, періоду роботи в органах прокуратури Полтавської області.

Зобовязати ОСОБА_2 обєднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати позивачу ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби у лавах ОСОБА_3 2 роки 10 днів, з 15 жовтня 1981 року по 24 жовтня 1983 року, 1/2 частину періоду навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців з 1 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року, період роботи на прокурорських посадах в прокуратурі Полтавської області 4 роки 5 місяців 21 день з 1 серпня 1988 року по 21 січня 1993 року, що включаючи час роботи на посаді судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області протягом 23 років 07 місяців 10 днів, в сукупності складає 32 роки 10 днів та здійснити перерахунок і виплату позивачу ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного сукупного стажу роботи за вислугою років в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16 вересня 2016 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер суду не відомий, понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. та витрати за надання правової допомоги адвокатами в сумі 3000 (три тисячі) грн., всього 3640 грн.

Зобов'язати відповідача подати до суду в місячний строк звіт про виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 5 липня 2017 року.

Суддя -