Справа № 431/4198/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Колядов В. Ю.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року справа № 431/4198/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у справі № 431/4198/16-а за позовом ОСОБА_3 до Старобільської міської ради Луганської області про визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Старобільської міської ради, у якому просив суд визнати бездіяльність Старобільської міської ради при вирішенні земельного спору, зобов'язати Старобільську міську раду прийняти рішення, яким зобов'язати власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 відновити межу згідно з актом від 13.09.2004.

Згідно позову, ОСОБА_3 з 2007 року є власником АДРЕСА_1. У вересні 2015 року новій власник сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2, встановив новий паркан з порушенням межі земельної ділянки, встановленої та погодженої в натурі, про що складений акт від 13.09.2004. Відомості вказані в акті (кількість межових знаків та відстань між ними) вказуються в державному акті на право власності на земельну ділянку. Внаслідок встановлення паркану з порушенням межі зменшилися ширина проходу в його двір, йому створені певні незручності, з чим він не погоджується і що стало причиною земельного спору, який з невідомим власником не розв'язався. Для вирішення даного спору позивач звернувся до Старобільської міської ради, 04.05.2016 була створена комісія для вирішення земельного спору, але спір вирішено не було, на що 08.08.2016 виконавчий комітет Старобільської міської ради дав остаточну відповідь, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» делеговані законом повноваження міською радою виконані у повному обсязі. Позивач вважає, що Старобільська міська рада порушила його права та інтереси, не прийнявши рішення у відповідності до ст. 159 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у зв'язку з чим звернувся до суду.

Постановою Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у справі № 431/4198/16-а прийнято визнання позову Старобільською міською радою, внаслідок чого, адміністративний позов ОСОБА_3 до Старобільської міської ради про бездіяльність у розгляді земельного спору задоволено. Визнано бездіяльність Старобільської міської ради при вирішенні земельного спору. Зобов'язано Старобільську міську раду прийняти рішення, яким зобов'язати власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 відновити межу згідно з актом від 13.09.2004.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 (який є власником земельної ділянки по АДРЕСА_2) подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач визнав позовні вимоги і тому судом було прийнято постанову про задоволення позову. Але ні в описовій частині постанови, ні в її мотивувальній частині взагалі судом не вказано, у чому ж полягало порушення прав позивача ОСОБА_3 і чому ж це порушення було допущено з саме з боку апелянта, адже постановою зобов'язано відповідача прийняти рішення про зобов'язання ОСОБА_2 як власника земельної ділянки відновити межу. Також у постанові не вказано жодної норми матеріального права, яка порушена відповідачем чи апелянтом, та не вказано, на підставі якої норми матеріального права суд дійшов до висновку про задоволення позову. Постанова містить лише посилання на норми Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які регламентують порядок визнання чи невизнання позову та зміст судового рішення.

Також, постановою зобов'язано відповідача прийняти рішення про зобов'язання ОСОБА_2 як власника земельної ділянки відновити межу земельної ділянки згідно акту від 2004 року, хоча жодним нормативно-правовим актом не передбачено надання органу місцевого самоврядування повноважень про зобов'язання законного власника земельної ділянки вчиняти будь-які дії щодо його ж власності. Земельний кодекс України та Закон України «Про місцеве самоврядування» делегує органам місцевого самоврядування повноваження щодо розгляду земельних спорів, що передбачає створення комісії для вирішення конкретного земельного спору, вихід комісії на місце та складання комісією акту, який у подальшому може бути розглянутий на сесії органу місцевого самоврядування та органом місцевого самоврядування може бути прийнято рішення рекомендаційного характеру, але ніяк не рішення про встановлення порядку користування власником його ж земельною ділянкою. Приймаючи таку постанову суд вийшов за межі повноважень, наданих органу місцевого самоврядування.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.06.2007 ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1., яка в свою чергу належала ОСОБА_4.

У вересні 2015 року новий власник сусіднього домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 встановив паркан.

На думку ОСОБА_3, паркан був встановлений з порушенням межі земельної ділянки, встановленої та погодженої в натурі відповідно до акту від 13.09.2004.

Для вирішення даного спору позивач звернувся до Старобільської міської ради. Відповідно до розпорядження міського голови Старобільської міської ради від 04.05.2016 №74 було створено комісію для вирішення земельного спору за заявою ОСОБА_3

05.05.2016 було складено акт, де комісією у присутності заявника було встановлено наступне:

розглянуто інвентарну справу РБТІ на домоволодіння АДРЕСА_1 та теодолітну зйомку на земельну ділянку по АДРЕСА_2, яка знаходиться у приватній власності;

зроблені промілі від домоволодіння АДРЕСА_1 до межової границі суміжної ділянки по АДРЕСА_2, а саме: від прибудови до квартири АДРЕСА_1, який склав 0,75 м, згідно матеріалів РБТІ він складає - 0,50 м.;

зроблено промір між межовими знаками т. 16 т. 1 по червоній лінії від кута домоволодіння №12 по вул. Велика Садова до межової границі з домоволодінням АДРЕСА_1, який склав 4.07 м, що відповідає проміру по теодолітній зйомці;

від точки 2 до точки 3 межова границя відповідно до державного акту на земельну ділянку по АДРЕСА_2, проходить по косій лінії в бік присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, а фактично огорожа встановлена по прямій лінії, що незначно, але зменшує земельну ділянку по АДРЕСА_2.

27.07.2016 позивачем отримано лист від Старобільської міської ради №1456 від 25.07.2016 (а.с.9). В даному листі відповідач повідомляє, що відповідно до акту від 05.05.2016 комісією було розглянуто інвентарну справу, зроблені проміри меж земельних ділянок. Також членами комісіє було надано роз'яснення, що органами місцевого самоврядування вирішують спори у межах населеного пункту щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, а виключно судом з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками та рекомендовано у разі незгоди з встановленням огорожі, власником ділянки по АДРЕСА_2, згідно державного акту, звернутися до суду для вирішення спірного питання.

28.07.2016 ОСОБА_3 знову звернувся до відповідача з заявою з проханням розглянути заяву про земельний спір в порядку ст. 159 ЗК України.

Однак, листом Старобільської міської ради від 08.08.2016 №1562 позивача було повідомлено, що при поданні позовної заяви до суду, щодо вирішення земельного спору, ОСОБА_3 достатньо надати копії актів виходу комісії міської ради.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач вважає, що Старобільська міська рада порушила його права та інтереси, не прийнявши рішення у відповідності до ст.159 ЗК України, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно частини 1 статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до вимог частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Водночас за змістом статті 158 ЗК України до органів, що уповноважені вирішувати земельні спори у межах населених пунктів у тому числі щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства віднесені органи місцевого самоврядування. Відповідно до частини 5 вказаної статті у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування такий спір вирішується судом.

Тобто особа, зацікавлена у вирішенні земельного спору, може звернутися до місцевої ради, при якій діє комісія з вирішення земельних спорів, із заявою щодо неможливості узгодити межі земельної ділянки в натурі, у зв'язку з відсутністю суміжних землекористувачів, ненадання ними згоди на погодження чи з інших причин. За результатами розгляду земельного спору приймається відповідне рішення.

Якщо розгляд земельного спору відповідним органом місцевого самоврядування не приніс позитивного результату, або у разі незгоди власників землі або землекористувачів із його рішенням, то такий спір вирішується у судовому порядку (ч.5 ст. 158 ЗК України).

Стаття 159 ЗК України врегульовано порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За змістом якої земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. У рішенні органу місцевого самоврядування визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Так, згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (пункт 34 частини 1 статті 26).

У пп.5 п. «б» ч.1 ст.33 Закону №280/97-ВР визначено, що до делегованих повноважень виконавчих органів міської ради належить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

За приписами ч.1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Також, крім того, відповідно до п.«й» ч.1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить вирішення земельних спорів.

Відтак, відповідач за відсутності законодавчих перешкод, протиправно не вирішив по суті виниклий земельний спір щодо межі земельної ділянки та за наслідками не прийняв відповідного рішення.

Право позивача вирішити виниклий земельний спір в судовому порядку, не позбавляє його права на отримання рішення компетентного органу з вирішення земельних спорів щодо межі земельної ділянки, яким має бути вирішений спір по суті.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 55 Конституції України рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

За ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За таких обставин, з огляду на відсутність відповідного рішення щодо розгляду по суті виниклого земельного спору, суд першої інстанції, задовольнивши позов, визнав бездіяльність відповідача при вирішенні земельного спору та правильно обрав спосіб відновлення порушеного права - зобов'язав Старобільську міську раду прийняти рішення.

Однак, в четвертому абзаці резолютивної частини оскаржуваної постанови місцевий суд зобов'язав Старобільську міську раду своїм при прийнятті рішення зобов'язати власника земельної ділянки по вул. Велика Садова (III Інтернаціоналу) №12 відновити межу згідно з актом від 13.09.2014.

Колегія суддів не може підтримати такий висновок, оскільки Земельний кодекс України та Закон України «Про місцеве самоврядування» делегує органам місцевого самоврядування повноваження щодо розгляду земельних спорів, що передбачає створення комісії для вирішення конкретного земельного спору, вихід комісії на місце та складання комісією акту, який у подальшому може бути розглянутий на сесії органу місцевого самоврядування та органом місцевого самоврядування може бути прийнято рішення рекомендаційного характеру. Тобто, вирішення земельного спору відноситься до дискреційних повноважень відповідача. Проте, в оскаржуваній постанові місцевий суд вийшов за межі своїх повноважень, вказавши в резолютивній частині судового рішення, яке саме рішення повиненя прийняти орган місцевого самоврядування.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо розгляду заяви та питання прийняття чи не прийняття за наслідками її розгляду рішень віднесено до виключної компетенції органу, до якого її направлено, водночас суд не може підміняти державний орган та давати вказівки, які б свідчили про вирішення судом питань, які належать до виключної компетенції суб'єкта владних повноважень, а тому вищевказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що втручання суду в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень можливо виключно для відновлення порушеного права особи і тільки після встановлення факту порушення такого права та законних інтересів особи протиправними діями або рішеннями суб'єкта владних повноважень.

В свою чергу, враховуючи, що вимоги про зобов'язання прийняти рішення Старобільську міську раду, яким зобов'язати власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 відновити межу згідно з актом від 13.09.2004 року є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у Старобільської міської ради повноважень щодо самостійного вирішення земельного спору, тобто право вибору при прийнятті відповідного рішення.

Слід також зауважити, що відповідно до приписів частини четвертої статті 51 КАС України суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Оскільки визнання позову в цій частині (щодо необхідності судовим рішенням зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення) суперечить закону щодо дискреційності повноважень відповідача, у місцевого суду не було підстав для ухвалення постанови про повне задоволення вимог позовної заяви.

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити по суті правильне судове рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у справі № 431/4198/16-а.

Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у справі № 431/4198/16-а за позовом ОСОБА_3 до Старобільської міської ради Луганської області про визнання протиправною бездіяльності - змінити.

Абзац другий резолютивної частини постанови Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у справі № 431/4198/16-а після слова «задовольнити» доповнити словом «частково».

В четвертому абзаці резолютивної частини постанови Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у справі № 431/4198/16-а слова «яким зобов'язати власника земельної ділянки по АДРЕСА_2 відновити межу згідно з актом від 13.09.2004 року» замінити словами «за заявою ОСОБА_3 від 05.01.2016. В решті позовних вимог - відмовити».

В іншій частині постанову Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року у справі № 431/4198/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов