Справа № 826/8857/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
826/8857/16 Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач Парінов А.Б.
судді Київського апеляційного адміністративного суду Грибан І.О.
у справі №826/8857/16
29 червня 2017 року м. Київ
Позивач звернувся з позовом до Київського міського голови в якому (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невинесенні протягом місяця (від дати реєстрації клопотання) на пленарне засідання сесії Київської міської ради питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку проекту землевідводу земельної ділянки №1 відповідно до графічного матеріалу (кадастрового кварталу 90:066 згідно містобудівного кадастру Києва), орієнтованим розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), клопотання (заява) №20, зареєстрованого у Київській міській раді за вх. №08/М-4241 від 06 квітня 2016 року.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалене рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року - без змін.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, позицію якого підтримано ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, виходив з того, що порушення прав позивача відбулося не з вини Відповідача, а з вини іншого суб'єкта владних повноважень (Департаменту земельних ресурсів), до якого позовних вимог не заявлено.
Відповідно до ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України, усі питання, що виникають при судовому розгляді адміністративної справи колегією суддів, вирішуються більшістю голосів суддів; при прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім; суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
Не погоджуючись із правовою позицією, викладеною в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року вважаю, що при вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції мав виходити з наступного.
З правового аналізу положень статей 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу владних повноважень ( його посадової особи), зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю, оскільки захист інтересів осіб в адміністративному судочинстві має бути спрямований на поновлення прав та інтересів позивача.
Під підставою адміністративного позову слід розуміти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав, або ймовірність порушення нормативним актом прав у майбутньому.
Відповідно до вимог ч.2 ст.106 КАС України позивач на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати.
Незалежно від підстав позову, визначених позивачем, адміністративні суди перевіряють коло обставин, що можуть слугувати підставами позову, з одного боку - для встановлення обов'язку вчинити певну дію ( наявності права на прийняття рішення), з іншого - на доведення правової заінтересованості особи у виконанні цього обов'язку саме на її користь.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся в суд з вимогами про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невинесенні протягом місяця (від дати реєстрації клопотання) на пленарне засідання сесії Київської міської ради питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку проекту землевідводу земельної ділянки №1 відповідно до графічного матеріалу (кадастрового кварталу 90:066 згідно містобудівного кадастру Києва), орієнтованим розміром до 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за його заявою, зареєстрованою у Київській міській раді за вх. №08/М-4241 від 06 квітня 2016 року.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за вказаним вхідним номером від 06.04.2016 зареєстровано заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно земельної ділянки № 7 кадастровий квартал 90:066.
З матеріалів справи та графічних матеріалів вбачається, що кадастровий квартал складається із 14 різних земельних ділянок.
Матеріали справи не містять даних щодо звернення позивача до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації на відведення земельної ділянки № 1.
Отже, об'єкт землекористування щодо якого виникли спірні правовідносини та щодо якого заявлено позовні вимоги є різними.
Доказів наявності спору між позивачем та відповідачем щодо відведення земельної ділянки № 1 кадастрового кварталу 90:066 а ні суду першої інстанції, а ні апеляційної не надано.
Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.3 ст. 11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв'язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.
Втім, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст.6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 КАС України позивач окрім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову.
Реалізація названого права визначена положеннями статті 137 КАС України, згідно якої позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.
До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.
Наразі, позивачем заяви про зміну або уточнення позовних вимог надано не було.
Відповідно до вимог ч.3,4 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Отже, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невнесенні протягом місяця на пленарне засідання сесії Київської міської ради питання стосовно надання позивачу дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки № 1 кадастрового кварталу 90:066 згідно містобудівного кадастру м.Києва є необґрунтованими та безпідставними та не підлягають до задоволення.
В задоволенні позовних вимог позивачу слід було відмовити, але з інших підстав.
Таким чином, не погоджуючись з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, вважаю, що апеляційна скарга підлягала задоволенню частково, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2017 мала бути змінена в частині мотивування.
Суддя І.О.Грибан