Справа № 465/1343/17
Суддя: Масендич В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.06.2017 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Масендич В.В.

при секретарі Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Позов мотивує тим, що 25.02.2017р. старшим інспектором 2 роти 3 батальйону УПП у м.Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР №340496 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1. Позивач вважає, що дана постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону з наступних підстав. Відтак, стосовно звинувачення у керуванні транспортним засобом та ненаданні страхового полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач зазначає, що в час вказаний в постанові він автомобілем не керував, оскільки його автомобіль знаходився в несправному стані біля продовольчого кіоску по вул. Бойчука, 3 в м.Львові і він знаходячись поза межами автомобіля купляв в кіоску мінеральну воду. Інспектор Сорока Т.Я. підійшла до позивача, коли той знаходився на вулиці. Відтак, матеріали справи не відповідають вимогам закону, та підготовлені із значними порушеннями процесуальних норм.

Позивач посилається на ст.16 Закону України «Про дорожній рух» відповідно до якої водій зобовязаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, предявляти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, позивач зазначає, що випадки, коли поліцейський має право надати водію вимогу про перевірку полісу повинні бути визначені законодавством. Станом на день винесення оскаржуваної постанови єдиним актом, що передбачав випадки перевірки поліцією полісу, був Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідно до пункту 21.1 ст. 21 якого контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Відтак, позивач вважає, що відповідач надавши вимогу про перевірку полісу, вийшов за межі наданих йому законом повноважень, оскільки останній не складав протоколу щодо порушень правил дорожнього руху та не оформляв матеріалів дорожньо-транспортної пригоди. Також, позивач зазначає, що при розгляді справи старшим інспектором Сорока Т.Я. всупереч ст.. 268 КУпАП, були порушенні права ОСОБА_1, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, старший інспектор Сорока Т.Я. при розгляді справи про адміністративне правопорушення діяв всупереч ст.. 279 КУпАП, а при винесенні постанови, діяв всупереч ст. 283 КУпАП. Просить позов задоволити.

Представником відповідача на адресу суду подано заперечення на адміністративний позов, в яких посилається на те, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 340496 від 25.02.2017р., водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 у м.Львові по вул. Бойчука, 3 не маючи при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України. Згідно ст. 284 КУпАП, інспектором Сорокою Т.Я. 25.02.2017р. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №340496 від 25.02.2017р., якою накладено стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Також, представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про національну поліцію» при виявленні будь якого порушення ПДР, працівники поліції зобовязані вжити заходів для їх усунення, припинення. З огляду на це, згідно п.2.4 ПДР , на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, та згідно п.2.4а предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (2.1а ПДР), реєстраційний документ на транспортнй засіб (2.1 б ПДР), поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (2.1 ґ ПДР) Крім цього, відповідно до п.2.3 б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом автомобіля транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Відтак, на підставі викладеного, просить відмовити в позові.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав заяву про слухання справи у його та позивача відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, разом із поданими запереченням, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, достатніх для вирішення адміністративного позову.

На підставі п. 2 статті 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З постанови серії АР №340496 від 25.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 25.02.2017 року о 00 год. 10 хв. по вул. Бойчука, 3 у м.Львові керував автомобілем НОМЕР_2 не маючи при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункт 2.1. ґ ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП. На ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Статтею 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України,доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249) ; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положення ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями, іншими документами.

У п. 2.1. ґ Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху » вказано, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вбачається із оскаржуваної постанови у ній не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не зазначено мотивів відхилення доводів висловлених позивачем. З доданого відповідачем до матеріалів справи компакт-диску, вбачається, що відеозапис ведеться з моменту коли ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не знаходився в середині автомобіля, а був поруч нього, двигун автомобіля був виключеним. Крім цього, як вбачається із відеозапису, працівники поліції не надали ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою, йому не були зачитані його права визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Конституцією України, а постанова про вчинення адміністративного правопорушення складалась працівником поліції у відсутності особи відносно якої вона складалась.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність і необхідність скасування постанови відповідача в справі про адміністративне правопорушення, оскільки з представлених суду матеріалів про вчинення особою адміністративного правопорушення та з пояснень позивача в адміністративному позові, не можна зробити висновку про вчинення особою адміністративного правопорушення; беручи до уваги покладений обов'язок саме відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, а також враховуючи наведене, з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП не доведена, відповідачем не представлено жодного належного, об'єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача та вказував на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відтак суд приходить до висновку, що постанова серії АР №340496 від 25.02.2017 року стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст. 245, 251, 256 КУпАП, ст.11,69,70,71,159,160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задоволити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №340496 винесену 25 лютого 2017 рокустаршим інспектором 2 роти 3 батальйону УПП у м.Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_4.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: Масендич В. В.