Справа № 812/518/17
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/518/17

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області про зобовязання здійснити перерахунок щодо плати за користування земельними ділянками, -

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2017 року позивач ФОП ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області, в якому просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року за зобовязаннями ФОП ОСОБА_1 щодо плати за користування земельними ділянками з урахуванням уточнюючих декларацій за 2014, 2015, 2016 роки та кошти сплачені за користування земельними ділянками за цей період вважати переплатою.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив, що перебуває на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області як платник податку на землю, здійснює свою господарську діяльність на землях комерційного використання, розташованих за адресами: 1) Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, район будинку № 15 з боку вул. Курчатова, мікрорайон 78; 2) Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 22, мікрорайон 76. Також позивач здійснює господарську діяльність на землях змішаного використання, розташованих за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Хіміків, буд. 36, квартал 42.

У 2014-2016 роках позивач подавав до податкового органу податкові декларації з земельного податку, якими самостійно визначив грошові зобовязання.

Згідно з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII ФОП ОСОБА_1 звільнений від сплати орендної плати (плати за землю) за користування земельними ділянками державної та комунальної форм власності.

Скориставшись правом на звільнення від плати за користування земельними ділянками, позивач подав до податкового органу уточнюючі податкові декларації з орендної плати за землю (плати за землю) за 2014, 2015 та 2016 роки, згідно з якими було знято нарахування з плати за земельні ділянки за період дії норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Але незважаючи на вказане ДПІ у м. Сєвєродонецьку не здійснило перерахунок за зобовязаннями щодо плати за користування земельними ділянками.

Позивач просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року за зобовязаннями ФОП ОСОБА_1 щодо плати за користування земельними ділянками з урахуванням уточнюючих декларацій за 2014, 2015, 2016 роки. Кошти, сплачені за користування земельними ділянками за цей період, вважати переплатою.

У судове засідання представник позивача не прибув, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання прибув.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки відсутня потреба заслухати свідка чи експерта та в справі достатньо доказів для прийняття судового рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в письмовому провадженні.

У письмових запереченнях відповідач просив відмовити в задоволені позову з таких підстав (а.с.83-86).

Між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою було укладено договір оренди землі від 12.07.2003 №607 строком на 25 років, до 12.07.2028 включно, площею 0,0042 га. Орендна плата у розмірі 320,14 грн. на рік.

Крім того, між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою укладено договір оренди землі від 07.05.2007 №00 строком на 25 років, до 19.04.2032 включно, площею 0,0026 га. Орендна плата у розмірі 13,75 грн. на рік на період будівництва та 185,67 грн. після завершення будівництва.

Також, між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою укладено договір оренди землі від 29.10.2009 №61 строком на 3 роки, до 01.12.2011 включно, площею 0,0148 га. Орендна плата у розмірі 1033,55 грн. на рік на період будівництва та 20670,25 грн. після завершення будівництва.

Позивач подав до податкового органу податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме: від 19.02.2014 за 2014 рік (звітна), від 07.02.2017 за 2014 рік (уточнююча), від 20.02.2015 за 2015 рік (звітна), від 23.03.2017 за 2015 рік (уточнююча), від 18.02.2016 за 2016 рік (звітна), від 08.08.2017 за 2016 рік (уточнююча).

З інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 по платежу 18010900 слідує, що суми податкових зобовязань з орендної плати зменшені інспекцією на підставі поданих платником уточнюючих декларацій.

Таким чином, підстави для здійснення перерахунку і, відповідно, спір відсутні.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.7, 8, 9).

ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку за ставкою 3% - ІІІ група, що підтверджується свідоцтвом серії А №092429 від 25 січня 2012 року (а.с.10).

Між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою було укладено договір оренди землі від 12.07.2003 №607 строком на 25 років, до 12.07.2028 включно, площею 0,0042 га. Орендна плата у розмірі 320,14 грн. на рік, (а.с.38-39). Додатковою угодою від 01.02.2007 до цього договору було змінено розмір орендної плати та становить з 01.01.2006 - 331,30 грн. на рік (а.с.40). Додатковою угодою від 29.08.2008 до цього договору було змінено розмір орендної плати та становить 1261,64 грн. на рік (а.с.41). Додатковою угодою від 24.06.2009 до цього договору було змінено розмір орендної плати та становить 14534,10 грн. на рік (а.с.42).

Між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою укладено договір оренди землі від 07.05.2007 строком на 25 років, до 19.04.2032 включно, площею 0,0026 га. Орендна плата у розмірі 13,75 грн. на рік на період будівництва та 185,67 грн. після завершення будівництва (а.с.26-27). Додатковою угодою від 17.07.2007 до цього договору було змінено розмір орендної плати та становить 707,10 грн. на рік (а.с.30). Додатковою угодою від 04.06.2009 до цього договору було змінено розмір орендної плати та становить з 01.01.2009 48,87 грн. на рік на період будівництва та 814,58 грн. після будівництва (а.с.31)

Між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою укладено договір оренди землі від 29.10.2009 №61 строком на 3 роки, до 01.12.2011 включно, площею 0,0572 га. Орендна плата у розмірі 1033,55 грн. на рік на період будівництва та 20670,25 грн. після завершення будівництва (а.с.32-33). Додатковою угодою від 20.10.2011 до цього договору було змінено розмір орендної плати (а.с.35). Додатковою угодою від 22.05.2012 до цього договору було змінено строк оренди земельної ділянки та розмір орендної плати та становить з 01.01.2014 по 31.12.2014 22392,60 грн. на рік, з 01.01.2015 24428,29 грн. на рік (а.с.36)

Протягом 2014-2016 років позивач подавав до контролюючого органу податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), а саме: від 19.02.2014 за 2014 рік, від 20.02.2015 за 2015 рік, від 18.02.2016 за 2016 рік, якими самостійно визначив грошові зобовязання зі вказаного платежу (а.с.102-106, 98-101, 89-91).

08.08.2016 позивач подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік, в якій була зменшена сума орендної плати за період з квітня 2014 року по травень 2016 року на підставі ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та зазначено показник «0» у вказаний період. (а.с.20-21)

07.02.2017 позивач подав до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік (а.с.22-23) та за 2015 рік (а.с.24-25), в яких була зменшена сума орендної плати за період з квітня 2014 року по травень 2016 року на підставі ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та зазначено показник «0» у вказаний період.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд керується таким.

Відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (Закон № 1669) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі «Луганська область» пункт «Міста обласного значення» під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053» зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі «Луганська область» пункт «Міста обласного значення» під номером 13, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Таким чином, місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) є населеним пунктом, на території якого здійснювалась антитерористична операція, а відтак, позивач користується правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669, щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (набув чинності 08.06.2016) внесені зміни до статті 6 Закону № 1669, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: «Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Отже, статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) не зазначено.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Зазначена підстава відносно позивача встановлена судом при розгляді цієї справи, тому суд робить висновок про те, що в силу Закону № НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 14.04.2014 по 07.06.2016 звільнений від плати за користування земельними ділянками в місті Сєвєродонецьку (Сєвєродонецька міська рада).

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Скориставшись встановленим Законом № 1669 правом на звільнення від плати за користування земельними ділянками, позивач подав до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації.

Щодо посилань позивача на те, що відповідач не здійснив перерахунок за зобовязаннями щодо плати за користування земельними ділянками у звязку з поданням уточнюючих податкових декларацій суд зазначає таке.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі Порядок № 787).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 787 цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Пунктом 3 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника.

Отже, повернення коштів на рахунок платника можливе на підставі відповідної заяви платника.

Наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 № 1146, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, затверджено Порядок взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань (далі Порядок № 1146).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1146 у разі наявності у платника податкового боргу повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1146 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

З інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 суд встановив, що суми податкових зобовязань з орендної плати зменшені відповідачем на підставі поданих платником уточнюючих податкових декларацій (а.с.111-192).

Станом на 30.04.2017 за платником рахується переплата з орендної плати за землю на суму 4932,66 грн (а.с.135). Також наявність позитивного сальдо у розмірі 3884,02 грн. підтверджується актом звірення розрахунків №2087-07 від 12.06.2017 (а.с.226).

Отже, зараховуючи кошти в рахунок недоїмки, відповідач діяв відповідно до пункту 3 Порядку № 1146. Що стосується суми переплати, як зазначив суд, вказана сума може бути повернута платнику за відповідною заявою. Доказів того, що позивач звертався до контролюючого органу з такою заявою, останній суду не надав. За поясненнями представника відповідача в судовому засіданні позивач з такою заявою про повернення коштів не звертався.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного суд вважає дії відповідача правомірними, а позовні вимоги такими, у задоволенні яких слід відмовити.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог у відповідності до статті 94 КАС України судові витрати, понесені позивачем, йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області про зобовязання здійснити перерахунок щодо плати за користування земельними ділянками відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_3