Справа № 810/1195/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року № 810/1195/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Богуславщина-Еко» до Рокитнянської районної державної адміністрації, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Білзерно», Відділ Держгеокадастру у Богуславському районі, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Богуславщина-Еко» з позовом до Рокитнянської районної державної адміністрації, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Білзерно», Відділ Держгеокадастру у Богуславському районі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області індексний номер 29278468 від 15.04.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №14252588 про державну реєстрацію іншого речового права;

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області індексний номер 29214472 від 12.04.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №14151871 про державну реєстрацію іншого речового права.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорювані рішення Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :06:006:0041 та :06:006:0034 є протиправним, оскільки зазначені земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко».

Позивач зауважує, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Представник відповідача адміністративний позов у частині вимог про визнання протиправними та скасування рішень Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області індексний номер 29214472 від 12.04.2016 та індексний номер 29278468 від 15.04.2016 визнав.

Водночас заперечив проти позову у частині вимог про стягнення судового збору, зазначивши, що Рокитнянська РДА не є правонаступником Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області та не може нести майнову відповідальність за незаконні рішення, вчинені її посадовими особами.

Відповідно до частини першої статті 136 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Суд у судовому засіданні пояснив відповідачеві наслідки визнання адміністративного позову та переконався, що відповідач і надалі наполягає на визнанні позовних вимог.

Судом встановлено, що визнання адміністративного позову відповідачем не суперечить закону та не порушує чиїх - небудь прав, свобод або інтересів, а тому приймається судом.

Третя особа-2 по суті позовних вимог надала пояснення, у яких підтвердила, що ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко» є орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами :06:006:0041 та :06:006:0034, щодо яких реєстраційною службою вчинялись оспорювані реєстраційні дії.

Інші треті особи правом надати письмові пояснення чи заперечення проти позову не скористались.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Богуславщина-Еко» зареєстроване 02.04.2009 як юридична особа.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 були укладені договори оренди землі від 21.09.2012 №145/2 та від 11.09.2012 №129/2 відповідно, на умовах яких вказані фізичні особи передали позивачеві у строкове платне користування земельні ділянки з кадастровими номерами :06:006:0041 та :06:006:0034 (а.с. 9-18).

Вказані договори укладені строком на п'ять років.

Судом встановлено, що укладені між ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 договори оренди землі від 21.09.2012 №145/2 та від 11.09.2012 №129/2 зареєстровані в Управлінні Держкомзему у Богуславському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи №07318 від 29.12.2012 та №06852 від 17.12.2012, що підтверджується відмітками Управління Держкомзему у Богуславському районі Київської області на вказаних договорах (а.с. 11, 16) та листом Відділу Держкомзему у Богуславському районі віл 25.05.2017 №03-02/179 (а.с. 110-112).

Рішеннями державного реєстратора Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області індексний номер 29278468 від 15.04.2016 та індексний номер 29214472 від 12.04.2016 право оренди на зазначені земельні ділянки було зареєстроване за ТОВ «Білзерно».

Не погоджуючись з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним рішенням, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 4 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV.

Відповідно до статті 6 вказаного закону, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частиною п'ятою цієї ж статті встановлено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тотожні за змістом положення містить стаття 125 Земельного кодексу України, якою встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з статтею 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За визначенням, наведеним у абзаці 2 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статі 4 Закону України №1952-IV визначено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності, зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

За змістом статті 18 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі заяви власника або іншої заінтересованої особи.

Абзацом 5 частини 5 статті 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, закріплений у частині 1 статті 18 Закону №1952-IV, включає такі етапи:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

У силу положень частини 4 статті 18 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

При цьому, згідно з пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону №1952-IV, під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що державний реєстратор (у тому числі нотаріус) під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Саме така правова позиція була неодноразово викладена у рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 29.09.2015 (справа №21-760а15), від 30.03.2016 (справа № 21-1434а15), від 15.11.2016 (справа №825/1287/15-а).

У цих же справах Верховний Суд України зазначив, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону № 1952-ІV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених підпунктом 1 і 2 частини 1 статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як було встановлено судом, укладені між ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 договори оренди земельних ділянок зареєстровані в Управлінні Держкомзему у Богуславському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи №07318 від 29.12.2012 та №06852 від 17.12.2012 відповідно.

За змістом статті 3 Закону №1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за умови, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Оскільки одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону № 1952-ІV, суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції Київської області індексний номер 29278468 від 15.04.2016 та індексний номер 29214472 від 12.04.2016 є протиправними та підлягають скасуванню.

З приводу вимог позивача про скасування записів про державну реєстрацію прав та ї обтяжень, що були вчинені на підставі оспорюваних рішень, суд зазначає наступне.

У статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент ухвалення рішення у справі, визначено, що державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 12 Закону № 1952-IV передбачено, що Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1952-IV, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Отже, державна реєстрація речових прав (у тому числі права оренди) здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру прав відповідного запису на підставі рішення про державну реєстрацію прав.

У такому ж порядку здійснюється скасування внесених до Державного реєстру прав записів про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно.

Так, відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Аналіз викладених положень Закону № 1952-IV та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить, що рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є безумовною підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав.

Зважаючи на викладене, визнання протиправними та скасування судом оспорюваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є самостійним та достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 112, 136, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Рестраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції Київської області індексний номер 29278468 від 15.04.2016 та індексний номер 29214472 від 12.04.2016.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.06.2017