Справа № 688/4324/16-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 688/4324/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Огороднік І.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

29 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

Постановою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.01.2014 року Шепетівський міськрайонним судом Хмельницької області, видано ОСОБА_2 виконавчий лист №2-а-6378/2011 від 17.02.2014 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 вересня 2015 року змінено спосіб та порядок виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.01.2014 р. у справі №2-а-6378/2011 з зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області здійснити виплату ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дитиною на стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_2, державної допомоги по догляду за дитиною в розмірі 4536,13 грн.

Відповідно, виконавчий лист №2-а-6378/2011 від 17.02.2015р. був поданий позивачкою до Шепетівського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області.

14 грудня 2015 року позивачка звернулася до Шепетівського УДКСУ про надання відомостей щодо розгляду звернення від 05.10.2015 року, порушення граничних строків виконання судового рішення від 02 вересня 2015 року Шепетівського міськрайонного суду за виконавчим листом №2-а-6378/11. Втім, Шепетівським УДКСУ на її звернення будь-якої відповіді надано не було, як і не було перераховано належні кошти.

Виконавчі листи подані ОСОБА_2 разом із судовими рішеннями були направленні Шепетівським УДКСУ до Головного управління ДКС України для подальшого виконання.

Вподальшому позивачка звернулась до Державної казначейської служби України зі скаргою щодо порушення граничних строків виконання судового рішення за виконачим листом

Відповідач заперечуючи, посилається на те, що виконавчі листи подані позивачкою разом із судовими рішеннями, зареєстровані в органах Казначейства та взяті на облік до виконання.

Дані виконавчі листи значаться по черговості надходження під №5521, №5652, що нарахування коштів на користь ОСОБА_3 буде здійснено після виконання рішень судів, що надійшли раніше.

Вважаючи бездіяльність ДКС України щодо невиконання судового рішення протиправною, позивач для захисту своїх прав звернулася до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем допускалася протиправна бездіяльність щодо невиконання рішення суду, оскільки ними вживалися активні дії з вирішення цього питання, проте за обставини, які від нього не залежали, виконати рішення у встановлений строк не було об'єктивної можливості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що оскаржувану постанову слід скасувати, виходячи із наступного.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV "Про виконавче провадження" (Закон №606-XIV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Також вказаним Законом, крім органів державної виконавчої служби, визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів. Так, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (Закон № 4901-VI), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. N 845 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників-у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 р. (далі Конвенція), є частиною національного законодавства. Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі.

Відповідно до статті 46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є Сторонами.

Складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади: "Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)" (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26.10.2000 року).

Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Окрім того, відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005 року), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання протягом тривалого часу судового рішення Шепетівського міськрайонного суду по справі № 2-а-2153/2011 року є протиправною, в зв'язку з чим колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині та в частині зобов'язання відповідача здійснити позивачу виплати по виконавчому листу від 17.02.2014 року з нарахуванням комепенсації в розмірі 3% річних, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача зобов'язати суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання рішення суду, судова колегія вказує на наступне.

Відповідно до частин першої, другої ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; за наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

Враховуючи вищенаведені норми, а також те, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вищевказаних вимог позивача.

За таких обставин, на думку судової колегії, суд першої інстанції не в повній мірі належно дав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам та помилково застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду всім обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 07 вересня 2015 року за виконавчим листом № 2-а-2153/2011 від 18.02.2014 року протиправною.

Зобов'язати Державну казначейську службу України вчинити дії для належного виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 02 вересня 2015 року за виконавчим листом № 2-а-6378/2011 від 17.02.2014 року, а також нарахувати на несплачену суму нарахованої та невиплаченої державної допомоги по догляду за дитиною 4642,20 грн. компенсацію в розмірі 3%, починаючи з 18.12.2015 року.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5