Справа № 756/6615/17
Суддя: Майбоженко А. М.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

06.07.2017 Справа № 756/6615/17
Ун.№756/6615/17
Пр.№2-а/756/259/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Майбоженко А.М.

при секретарі - Сергеєвій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 5-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Києві Хомича Святослава Валентиновича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

16.05.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення №759545 від 10.04.2017 року, яка винесена відповідачем. Вважає вказане рішення незаконним, просить його скасувати, посилаючись на те, що відповідач виніс оскаржувану постанову на місці паркування транспортного засобу, за кермом якого був позивач, а не за місцезнаходженням органу - Управління Національної поліції в м.Києві, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач надав відповідачу усні пояснення про те, що зупинка його транспортного засобу була зумовлена нестабільною роботою двигуна, неможливістю здійснити зупинку в іншому місці внаслідок великого скупчення транспортних засобів вздовж узбіччя. Вказані пояснення враховані відповідачем не були. Права позивачу не роз'яснені, свідки не опитані. Посилаючись на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, просить оскаржувану постанову скасувати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, пояснив також, що під час руху вулицею Вишгородською електроніка його транспортного засобу просигналізувала про нестабільну роботу двигуна і він зупинився. Маючи на меті проконсультуватись по телефону з автомайстром, пішов до Інституту ендокринології з метою підзарядити свій телефон. Повернувшись за деякий час побачив патруль працівників поліції, які оглядали його автомобіль. Після короткої розмови, в ході якої він повідомив відповідача про причини зупинки, просив його як працівника поліції вжити заходи для відновлення роботи транспортного засобу, останній пішов до службового автомобілю та повернувся з уже складеною постановою. Після того як працівники поліції поїхали, він зідзвонився з автомайстром та самостійно замінив запобіжник в автомобілі, що надало можливість продовжити рух. Вказує на те, що інші водії припаркованих автомобілів не були притягнуті відповідачем до відповідальності.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що під час патрулювання був виявлений автомобіль «Хюндай», який здійснив стоянку на зупинці громадського транспорту. Зупинившись попереду, пересвідчились, що водій в автомобілі відсутній. Зачекавши тривалий час (близько 40 хвилин), він, в присутності свідків, склав акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та викликав евакуатор для транспортування транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик, оскільки транспортний засіб суттєво заважав маршрутним транспортним засобам, посадці та висадці пасажирів. Коли він закінчував складання Акту та фіксував пошкодження транспортного засобу до автомобілю повернувся позивач. Після чого, останнім не було повідомлено відповідачу причини стоянки в недозволеному місці. Сам відповідач пішов до службового автомобілю, де склав постанову в даній справі. Повернувшись з нею до позивача, останній підняв капот автомобілю. Після вручення постанови позивач почав сперечатись щодо дій відповідача. На пропозицію щодо евакуювання транспортного засобу внаслідок його несправності, позивач відповів відмовою. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Постановою серії БР №759545 від 10.05.2017 року, позивача - ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122 ч.3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 10.05.2017 року о 13-30 годині ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1, в м.Києві по вул.Вишгородській, 61 здійснив зупинку і стоянку на зупинці громадського транспорту, суттєво заважав руху маршрутних транспортних засобів та висадці (посадці) пасажирів, чим порушив п.п.15.9Е, 15.15 ПДР України.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року з наступними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а саме п.15.9Е, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближе 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох сторін. Пунктом 15.15 даних Правил визначено, що на проїзній частині забороняється встановлення предметів, що перешкоджають проїзду чи паркуванню транспортних засобів.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.3 ст.122 КУпАП, відповідальність за вказаною статтею настає, зокрема, у випадку порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху.

Відповідачем на обґрунтування прийнятого рішення надано суду копію акту огляду та затримання транспортного засобу та фотокартки місця розташування транспортного засобу - автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1. Дані докази в сукупності з даними, викладеними в постанові про адміністративне правопорушення, відтворюють обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.3 КУпАП, оскільки керований ним транспортний засіб здійснив зупинку безпосередньо поблизу встановленого дорожнього знаку, яким позначено місце зупинки транспортних засобів (п.5.43.1 дод.1 ПДР), без дотримання відстані, визначеної п.5.9Е ПДР України.

Суд не вбачає підстав для визнання зібраних у справі доказів недопустимими, оскільки згідно ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Надані фотокартки з місця пригоди відображають місце зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, що ним не оспорювалось, а тому, на думку суду, містять інформацію щодо предмета доказування, а саме порушення позивачем вимог ПДР. Порушень закону при одержанні даних доказів судом не встановлено. Відсутність документів щодо сертифікації засобу фотографічної техніки, яким здійснено фотографування місця пригоди, не вказує на незаконність одержання даних доказів.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Посилання позивача на вимушеність його зупинки саме в цьому місці суд оцінює критично, вважає, що такі пояснення дані ним з наміром уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки згідно п.1.10 ПДР України, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Пунктом 15.14 ПДР України передбачено, що у випадку вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 -9.11 цих Правил.

Вказаними пунктами передбачено ввімкнення аварійної світлової сигналізації та установку знака аварійної зупинки у разі вимушеної зупинки на дорозі в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 метрів.

Обмежена оглядовість дороги в даному місці підтверджена в суді поясненнями позивача, який зазначив, що внаслідок значного скупчення транспортних засобів мав змогу зупинитись лише в певному місці.

Невжиття позивачем інших заходів, окрім ввімкнення аварійної світлової сигналізації, за умови обмеженої оглядовості дороги, вказує на необґрунтованість його пояснень щодо вимушеності зупинки.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем дії позивача вірно кваліфіковані як порушення п.15.9Е, 15.15 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Діяльність співробітників поліції щодо виявлення адміністративних правопорушень, притягнення осіб, винних у їх вчиненні до адміністративної відповідальності регулюється КУпАП, Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справи України №1376 від 06.11.2015 року, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції (ч.2 ст. 258 КУпАП).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 158, 159, 161, 163, 167 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора 5-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Києві Хомича Святослава Валентиновича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: А.М.Майбоженко