Справа № 461/208/17
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 червня 2017 року м. Київ К/800/19887/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мороз В.Ф., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення до 62% відповідної суми грошового забезпечення розміру пенсії за вислугу років позивачу, призначеної з 08.12.2015 відповідно до приписів п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) в розмірі 67% відповідної суми грошового забезпечення; скасувати розпорядження ГУПФ від 22.08.2016 щодо здійснення з 01.09.2016 розрахунку та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 62% відповідної суми грошового забезпечення; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати з 01.09.2016 пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до приписів п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII, виходячи із розрахунку 67% відповідної суми грошового забезпечення, а саме: за вислугу 20 років - 55% відповідної суми грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідної суми грошового забезпечення, а також здійснити йому виплату недоотриманої за період з 01.09.2016 суми пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 02.02.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адмністративного суду від 16.05.2017, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення до 62 процентів відповідної суми грошового забезпечення розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1, призначеної йому з 08 грудня 2015 року відповідно до приписів пункту «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 67 процентів відповідної суми грошового забезпечення. Скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 серпня 2016 року щодо здійснення з 01 вересня 2016 року розрахунку та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 62 процентів відповідної суми грошового забезпечення. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплачувати з 01 вересня 2016 року пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до приписів пункту «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи із розрахунку 67 процентів відповідної суми грошового забезпечення, а саме: за вислугу 20 років - 55 процентів відповідної суми грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідної суми грошового забезпечення, а також здійснити йому виплату недоотриманої за період з 01 вересня 2016 року суми пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судами встановлено, що починаючи з 29.04.1993 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУМВС, МВС відповідно) від 06.11.2015 №778 о/с звільнений зі служби у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). 07.11.2015 прийнятий на службу в поліцію, звідки згідно наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП, НП відповідно) «По особовому складу» від 07.12.2015 №115 о/с (далі - Наказ) був звільнений через хворобу, що підтверджується Свідоцтвом, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) .

Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становила 24 роки 6 місяців та 1 день.

З 08.12.2015 позивач перебуває на обліку в ГУПФ, як отримувач пенсії за вислугу років, яка йому призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) та обчислена у розмірі 67% грошового забезпечення встановленого для звільнених зі служби в поліції осіб.

Пенсію за вислугу років у розмірі 67% грошового забезпечення ОСОБА_1 отримував до 01.09.2016. Із зазначеної дати згідно повідомлення відповідача від 02.09.2016 №3666/03-29 пенсійна виплата позивача була перерахована та встановлено інший розмір грошового забезпечення 62%. Підставами для такого перерахунку стало невідповідність військово-лікарських документів (Свідоцтва) вимогам п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, у якому вказується, що однією із підстав для звільнення поліцейського зі служби в поліції, зокрема через хворобу, є рішення медичної комісії про непридатність до служби саме в поліції, а оскільки у Свідоцтві наданому ОСОБА_1 зазначено «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», тому на думку ГУПФ пенсійну виплату позивача приведено у відповідність до чинного законодавства та правомірно обчислено у розмірі 62%.

Відповідно до статті 102 Закону №580-VIII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом №2262-XII.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-XII пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 77 Закону №580-VIII встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах НП. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції (п.2 ч.1 ст.77 вказаного Закону).

Станом на час призначення (08.12.2015) та перерахунку пенсії позивачу (01.09.2016) в системі МВС проведення військово-лікарської експертизи з метою, зокрема, визначення за станом здоров'я придатності до служби в органах внутрішніх справ, військової служби, здійснюється відповідно до «Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України» та «Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України» затверджених наказом МВС від 06.02.2001 №85 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2001 за №164/5355; далі - Положення; Порядок №85 відповідно).

За змістом пункту 1.2 Положення ВЛК - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі МВС з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС, осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів МВС, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів МВС, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Пуктом 1.1 Порядку №85 передбачено, що медичний огляд проводиться згідно з п. 1.2 Положення з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я (п.1.117 Порядку №85).

Жодних інших подібних нормативно-правових актів, які б окремо встановлювали непридатність до служби в поліції, на сьогоднішній день в системі МВС або НП не існує.

З огляду на наведене, ВЛК при прийняті висновку про непридатність особи до військової служби не можуть вийти за межі формулювань передбачених п.1.117 Порядку №85.

При цьому відповідач зазначає, що застосування положень Порядку №85 суперечить Закону №580-VIII, оскільки з прийняттям останнього такий Порядок не приведений у відповідність вимогам Закону, а Свідоцтво, що видане згідно вимог передбачених Порядком не може вважатися належним документом, який підтверджує факт непридатності позивача через хворобу до служби в поліції, і відповідно братися за основу при визначенні розміру грошового забезпечення для призначення пенсії, так як таке видане ВЛК ГУМВС, а позивач згідно Наказу звільнений зі служби поліції, органи якої не входять до структури МВС.

Такі посилання ГУПФ є помилковими, оскільки, як на день звільнення позивача з поліції так і на час виникнення спірних відносин установлення хвороби поліцейському здійснюється згідно Порядку №85. При цьому, як уже зазначалось, цей Порядок містить вичерпний перелік постанов щодо придатності або непридатності до військової служби (а не до служби в поліції) іншого ж окремого порядку для поліцейських не існує. Розбіжність у формулюваннях наведених у Свідоцтві та пункті 2 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII жодним чином не спростовує сам факт наявності хвороби, яка установлена поліцейському у відповідності до діючого Порядку, а отже така розбіжність не може слугувати підставою для зменшення відповідачем розміру належної позивачу соціальної виплати.

Крім того, Судами встановлено, що з листа ГУНП від 07.11.2016 №3103/01/13-2016, що був наданий, як відповідь позивачу на його звернення щодо можливості підготовки та направлення до відповідача уточнюючих документів для призначення йому правильного розміру пенсії, при звільненні ОСОБА_1 з поліції за пункту 2 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII вбачається, що порушень вказаного Закону не установлено. Зазначено, що при виданні Наказу ГУНП керувалось нормами Закону №580-VIII, який охоплював усі правовідносини, пов'язані з проходженням та припиненням служби в поліції і мав вищу юридичну силу ніж Порядок №85.

Таким чином суди дійшли правомірного висновку, що Свідоцтво є належним документом, яке підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII, а тому останній має право на отримання пенсії за вислугу у років в підвищеному розмірі з урахуванням п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII.

Пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті -пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя В.Ф. Мороз