Справа № 804/1672/17
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 березня 2017 року Справа №804/1672/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В., перевіривши матеріали адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання незаконним та скасування боргу,-

ВСТАНОВИВ:

6 березня 2017 року до Дніпропетровського оружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання незаконним та скасування боргу зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 5 843,49 грн. станом на 30.09.2013 року.

Одночасно з позовною заявою до суду позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, а обґрунтування якого зазначено, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише 25.01.2017 року з листа-відповіді Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська на своє звернення, у звязку з чим позивач вважає причину пропуску строку поважною і просить суд поновити строк звернення до суду.

Згідно частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

Частина 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини 1 статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із зверненням, у якому просила надати рішення, на підставі яких накладено арешт на корпоративні рахунки позивача, відкликати заяву про примусове стягнення боргу, провести звірку взаємних розрахунків за 2015-2016 роки та службову перевірку на предмет правомірності винесення щодо нарахування та стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

25 січня 2017 року за вих.№261/10/04-64-17 Лівобережною обєднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надано відповідь на вищевказане звернення, з якої вбачається що у звязку з переданням функції адміністрування єдиного соціального внеску до органів доходів і зборів України Лівобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду м.Дніпропетровська було передано адміністрування сплати єдиного внеску позивачем до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська із заборгованістю у сумі 5843,49 грн. станом на 01.10.2013 року.

З аналізу матеріалів позовної заяви суд приходить до висновку, що борг, який просить скасувати позивач, виник ще у період з квітня до грудня 2012 року у сумі 3455,43 грн. та у І та ІІ кварталі 2013 року у сумі 2388,06 грн., що підтверджується листом Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі від 16.02.2017 року №2210/14/32, відповідно до якого вказаний борг виник на підставі самостійно поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 звітів про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Зважаючи на викладене, суд відхиляє твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку, встановленого частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не наведено достатніх підстав на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно приписів пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996р. у справі «Стаббігс та інші проти Великобританії» та рішення від 27.02.1980р. у справі «Девеер проти Бельгії»).

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на вищевикладене, зважаючи, що позивачем не надано до суду обґрунтованих поважних причин для поновлення строку звернення до суду, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання позивача та поновлення йому строку звернення до суду, у звязку з чим приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання незаконним та скасування боргу залишити без розгляду.

Копію ухвали разом із матеріалами позовної заяви направити позивачу.

Роз'яснити позивачу положення частини третьої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали згідно статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2