Справа № 802/691/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 червня 2017 р. Справа № 802/691/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

представника відповідачів: ОСОБА_1

у відсутність позивача та третіх осіб

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

до: державного реєстратора Вінницької міської ради ОСОБА_2, Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Приватно - орендне підприємство "Авангард", ОСОБА_3

про: визнання дій протиправними, скасування та визнання протиправним рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" (далі - СТОВ "Колос", позивач) з адміністративним позовом до державного реєстратора Вінницької міської ради ОСОБА_2 (далі - державний реєстратор ВМР ОСОБА_2, відповідач 1) , Вінницької міської ради (далі - ВМР, відповідач 2) про:

- визнання протиправними дій, які пов'язані із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 індексним номером 34650569 від 06.04.2017 р.

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.2017 р. за №34650569 на підставі договору оренди землі від 30.12.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПП "Авангард".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення строком на 10 років, яка знаходиться на території Хоменської сільської ради, Шаргородського району Вінницької області, на підставі укладеного договору оренди землі у 2007 році з власником земельної ділянки ОСОБА_4

В подальшому в порядку спадкування право власності на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_3

Однак, в квітні 2017 р. позивачу стало відомо, що між власником спірної земельної ділянки і іншим товариством укладений договір оренди цієї ж земельної ділянки та, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведено його державну реєстрацію.

Таке рішення, на думку позивача, підлягає скасуванню, оскільки право оренди спірної земельної ділянки вже було зареєстроване і на час прийняття оскаржуваного рішення договір оренди від 26.06.2007р. укладений між СТОВ "Колос" та ОСОБА_4 був чинним.

В ході підготовчого провадження, судом ухвалою від 24.05.2017 р. прийнято рішення про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватно - орендне підприємство "Авангард" та ОСОБА_3

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема вказав, що оскаржуване рішення винесено у відповідності до вимог Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а відтак є правомірним, а доводи позивача необґрунтованими та безпідставними.

Інші особи в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, при цьому від позивача надійшла заява (вх.№ 11614 від 29.05.17) про розгляд справи за його відсутності.

Окрім того, представником Приватно - орендного підприємства "Авангард" подано письмові заперечення (вх.№14207 від 29.06.2017 р.), в яких просив відмовити в задоволенні позову та вказав, що державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення у відповідності до вимог Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а відтак таке є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів

За наведених обставин, враховуючи процитовану норму, заяву представника позивача та належне повідомлення інших осіб, що беруть участь у справі, судом прийнято протокольне рішення про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, засулхавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

26 червня 2007 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі №340 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,4585 га кадастровий НОМЕР_2, розташованої на території Хоменської сільської ради, Шаргородського району Вінницької області.

14.03.2008 року даний договір зареєстровано у відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №37.

22.09.2016 р. право власності на спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до ОСОБА_3,

В квітні 2017 р. позивачу стало відомо, що між ОСОБА_3, та Приватним - орендним підприємством "Авангард" укладено договір оренди землі вищевказаної земельної ділянки, який в подальшому зареєстрований згідно рішення державного реєстратора ВМР ОСОБА_2 від 06.04.2017 р. за №34650569 .

Вважаючи дане рішення таким, що підлягає скасуванню, а дії пов'язані із реєстрацією речових прав протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельну ділянку, укладення договору оренди землі та його реєстрація на час вчинення державним реєстратором оскаржуваного рішення регулювалися Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України "Про оренду землі" (далі - Закон №161-XIV), Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), Законом України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-17).

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із статтею 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - оофіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

За приписами частини третьої статті 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

У пункті 3 частини третьої цієї ж норми зазначено, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Як видно з аналізу наведених норм, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Статтею 18 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам, про що зазначено в частині четвертій статті 18 Закону №1952-IV.

Відповідно до статті 24 Закону №1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Як вже зазначалось, 26 червня 2007 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" та ОСОБА_4 укладений договір оренди землі строком на 10 років, який, відповідно до пункту 29, набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно запису на договорі, його зареєстровано 14.03.2008 р. за №37.

Однак, до закінчення терміну дії вищезазначеного договору оренди, державним реєстратором ВМР ОСОБА_2 прийнято рішення від 06.04.2017 р. за №34650569 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровим номером НОМЕР_1, яке виникло на підставі договору оренди від 30.12.2016 р. укладеного між ОСОБА_3 (спадкоємцем ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) та Приватним - орендним підприємством "Авангард". При цьому, в матеріалах реєстраційної справи про державну реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку відсутні докази щодо направлення державним реєстратором запитів до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01 січня 2013 року.

Окремо суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналогічні умови встановлені у пункті 29 Договору оренди від 26.06.2007 р.

Враховуючи наведене та процитовані вище норми, суд доходить висновку, що державним реєстратором ВМР ОСОБА_2, в порушення вимог чинного законодавства, при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеним 30.12.2016р. між ОСОБА_3 та Приватним - орендним підприємством "Авангард" належним чином не перевірила, чи вже зареєстровані права оренди на спірні земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснила повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї ж самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29.09.2015 р.

З огляду на викладене, суд доходить до переконання, що реєстрація права оренди земельної ділянки за договором оренди землі, укладеного 30.12.2016р. між ОСОБА_3 та Приватним - орендним підприємством "Авангард", державним реєстратором ВМР ОСОБА_2 проведена без дотримання вимог чинного законодавства, внаслідок чого істотно порушено законні права та інтереси позивача, як правомірного орендаря землі.

Разом з тим, визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій, які пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону У№1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таке внесення (відомостей) відбувається шляхом прийняття державним реєстратором відповідного рішення та внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В свою чергу, частиною другою статті 26 Закону №1952-IV передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За таких обставин у даному випадку предметом оскарження в адміністративному суді має бути рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права, як юридичний наслідок, і саме через такий спосіб захисту як скасування рішення, права позивача будуть відновлені, а не через визнання протиправними дій, які пов'язані із такою реєстрацією.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправність оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права та його скасовано, відтак, не потребує позивач додаткового захисту шляхом визнання протиправними дій пов'язаними з державною реєстрацією речових прав.

За таких обставин, у досліджуваній частині позовних вимог відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом скасування рішення державного реєстратора ВМР ОСОБА_2 від 06.04.2017 р. за №34650569. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Вінницької міської ради ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.17 р. за №34650569.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь СТОВ "Колос" (вул. Івана Цурканя, 23, с.Хоменки, Шаргородський район, Вінницька область) судові витрати у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот гривень ) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна