Справа № 810/266/17
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року № 810/266/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Яготинської районної державної адміністрації Київської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Дружба» про визнання протиправним та скасування пункту розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Яготинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування пункту 2 розпорядження Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 22.12.2008 №612 «Про затвердження звіту про наявність земель та розподіл їх по власниках землі, землекористувачах, угіддях та видах економічної діяльності станом на 01.01.2009» у частині віднесення земель сумісного використання КСП «Дружба» площею 721,1 га до земель запасу Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 до участі у справі у якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Дружба».

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 1995 році згідно рішення Капустинської сільської ради КСП «Дружба» у колективну власність було передано земельну ділянку площею 3718,7 га та видано відповідний державний акт на право колективної власності.

Вказана земельна ділянка була розпайована колективу КСП «Дружба», у результаті чого землі сільськогосподарського призначення площею 2686,8 га передані у приватну власність членам КСП «Дружба», у тому числі ОСОБА_1 а 721,1 га сіножатей та пасовищ залишилось у спільній сумісній власності членів КСП.

У подальшому оспорюваним розпорядженням Яготинської РДА земельні ділянки площею 721,1 га із земель сумісного використання КСП «Дружба» було віднесено до земель запасу Капустинської сільської ради.

Позивач стверджує, що Яготинська РДА не мала правових підстав для вилучення у членів КСП «Дружба» зазначеної земельної ділянки площею 721,1 га, а відповідне розпорядження було прийнято з перевищенням повноважень.

Відповідач та третя особа правом надати письмові заперечення чи пояснень по суті спору не скористались.

У судове засідання, призначене на 31.05.2017, особи, які беруть участь у справі, не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Представники відповідача та третьої особи про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», яке було зареєстроване розпорядженням представника президента України від 26.04.1994 №94 (а.с. 143).

Рішенням Капустинської сильської ради Яготинського району Київської області від 26.12.1995 КСП «Дружба» передано у колективну власність 3718,7 га земель сільськогосподарського призначення.

На підставі вказаного рішення, Капустинською сільською радою Колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» видано державний акт серії КВ від 26.12.1995 на право колективної власності на землі площею 3718,7 га в межах згідно з планом (а.с. 80-82).

Додатком 1 до вказаного державного акту було затверджено список із 939-ти членів КСП «Дружба», які мають право на земельну частку (пай), у тому числі ОСОБА_1 (номер 504) (а.с. 95).

У 1996 році за результатами паювання земель, проведеного відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95, ОСОБА_1 отримав сертифікат серії КВ№0075507 на земельну частку (пай) площею 3,7 умовних кадастрових гектарів, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №504 від 26.12.1996 (а.с. 12).

На початку 2000 року Інститутом землеустрою Української академії аграрних наук на замовлення Яготинського районного відділу земельних ресурсів розроблено Схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Дружба» Яготинського району Київської області (а.с. 107-124), яку схвалено рішенням загальних зборів КСП «Дружба» від 12.02.2000 (а.с. 122).

За змістом пояснювальної записки до зазначеної схеми, згідно матеріалів технічної документації з паювання земель колективної власності КСП «Дружба», затверджених розпорядженням Яготинської РДА від 10.12.1996 №485, площа земель колективної власності КСП «Дружба» становить 3718,7 га, у тому числі сільськогосподарських угідь, які підлягають паюванню - 3475,3 га, з них ріллі - 2880,0 га, сіножатей - 411,7 га, пасовищ - 183,6 га. На земельну частку (пай) мали право 939 членів КСП.

Середній розмір земельної частки (паю) склав 3,7 га, вартість паю - 13407,00 грн.

Згідно розпорядження Яготинської РДА від 11.02.1999 №54 «Про зміни в складі сільськогосподарських угідь району» в КСП «Дружба» частина ріллі була переведена у сіножаті пасовища. Таким чином, площа угідь колективної власності КСП «Дружба» склала 3434,1 га, у тому числі рілля - 2713,0 га, сіножаті - 434,2 га, пасовища - 286,9 га.

При розробці Схеми були визначені земельні масиви, що діляться на земельні частки (паї) без обмежень у часі, а також земельні ділянки, що не підлягають поділу і будуть використовуватись сумісно (сіножаті), виходячи з екологічних умов та неможливості в результаті поділу їх на окремі дрібні земельні ділянки, механізованого обробітку ґрунту. У випадку виходу члена КСП із колективного господарства йому, по бажанню, може бути виділена відповідна площа сіножатей на суму різниці між вартістю, зазначеною у сертифікаті і вартістю, виділеної в натурі частки (паю).

Рішенням Капустинської сільської ради від 02.03.2000 затверджено Схему поділу земель колективної власності КСП «Дружба» на земельні частки (паї), якою запроектовано: 1) організацію 963 земельних часток (паїв) загальною площею 2686,8 га; 2) земельні ділянки загальною площею 721,1 га, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно (а.с. 123).

Розпорядженням Яготинської РДА від 22.12.2008 №612 Яготинська районна державна адміністрація Київської області на підставі статті 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Земельного кодексу України та враховуючи подання Управління земельних ресурсів у Яготинському районі Київської області вирішила:

- погодитись із змінами, що сталися протягом 2008 року в розподілі земель по власниках землі, землекористувачах, угіддях та видах економічної діяльності на підставі складання відповідної технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на користування землею, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджених в установленому порядку;

- віднести землі сумісного використання сільськогосподарських підприємств до земель відповідних рад.

Судом встановлено, що на підставі вказаного розпорядження земельну ділянку площею 721,1 га, що перебувала у спільному сумісному користуванні громадян (пайовиків) - членів КСП «Дружба» віднесено до земель запасу Капустинської сільської ради.

Не погоджуючись з таким розпорядженням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

На момент оформлення права колективної власності КСП «Дружба» на спірну земельну ділянку земельні відносини в Україні були врегульовані Земельним кодексом України від 18.12.1990 № 561-XII у редакції від 05.05.1993 (далі - ЗК України 1990 року).

Відповідно до статті 3 ЗК України 1990 року, власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Статтею 5 ЗК України 1990 року передбачено, що земля може належати громадянам на праві колективної власності.

Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств.

Землі у колективну власність передаються безплатно.

Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (стаття 23 ЗК України 1990 року).

Суд зазначає, що право колективної власності членів КСП «Дружба» на земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3718,7 га посвідчене державним актом серії КВ від 26.12.1995, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 26.12.1995 за №4-1 (а.с. 80-82).

Вказаний державний акт на право колективної власності на землю КСП «Дружба» недійсним не визнаний та не скасований.

Отже, члени КСП «Дружба» правомірно одержали у власність земельну ділянку площею 3718,7 га.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ №720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пункту 2 Указу №720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (абзац 3 пункту 1 Указу №720/95).

Відповідно до Указу №720/95, спільним наказом Української академії аграрних наук, Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України від 04.06.1996 №47/172/48 було затверджено Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій (далі - Методичні рекомендації) (чинні в період з 04.06.1996 по 08.11.2005).

За змістом пунктів 1.3, 1.5 Методичних рекомендацій, передача в натурі земельної частки (паю) громадянину здійснюється після складання «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)» (далі - Схеми).

Схеми складаються за участю керівників і спеціалістів колективних сільськогосподарських підприємств (організацій), сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (далі - підприємств), затверджуються загальними зборами (зборами уповноважених) членів цих підприємств і організацій та погоджуються районними (міськими) державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад).

Відповідно до пункту 2.7 Методичних рекомендацій, на Схемі виділяються земельні масиви, що можуть бути поділені на земельні частки (паї) без обмежень в часі, в тому числі ділянки першочергової приватизації, а також земельні масиви, які поділяються на земельні частки (паї) після закінчення певного технологічного сільськогосподарського циклу.

Крім того, визначаються:

- земельні ділянки, що поділяються одночасно без подрібнення в натурі на окремі паї (зрошувані угіддя, сади, виноградники, хмільники, ягідники тощо);

- земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно (угіддя, законсервовані, виходячи з екологічних умов; невеликі площі сільськогосподарських угідь, в результаті поділу яких на окремі земельні ділянки стає неможливим механізований обробіток ґрунту).

Наведені положення Указу №720/95 та Методичних рекомендацій свідчать про те, що чинним на момент розпаювання земель КСП «Дружба» законодавством було передбачено можливість залишення земельних ділянок, що перебували у колективній власності КСП у спільному сумісному користуванні відповідного КСП.

25 жовтня 2001 року Верховною Радою України було прийнято нову редакцію Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002, у зв'язку з чим Земельний кодекс України від 18.12.1990 № 561-XII втратив чинність.

Приписами Земельного кодексу України від 25.10.2001 не врегульовано питання права колективної власності на землю, як і не передбачено положень, які б припиняли право колективної власності на землю тих осіб, які таке право отримали відповідно до вимог Земельного кодексу України від 18.12.1990.

Водночас пунктом 7 Розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Земельний кодекс України від 18.12.1990 закріплював право колективної і приватної власності громадян на землю, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п'яти років) (стаття 7). Проте, чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а коли - в оренду, в цьому кодексі не здійснено.

Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю, громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому, у будь-якому разі, виключається як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з непереоформленням правового титулу.

Згідно зі статтею 22 Основного Закону України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя).

Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Конституція України (стаття 13) не виключає можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних правових титулах, гарантуючи при цьому громадянам право власності на землю.

Україна як демократична і правова держава закріпила принцип поваги і непорушності прав та свобод людини, утвердження і забезпечення яких є головним обов'язком держави. Конституційний принцип правової держави вимагає від неї утримуватися від обмеження загальновизнаних прав і свобод людини і громадянина, в тому числі майнових прав (стаття 1, частина друга статті 3, статті 21, 22, 64 Конституції України)

Вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначено у статті 141 Земельного кодексу України (тут і надалі в редакції на момент прийняття оспорюваного розпорядження), у силу якої підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно статті 143 Земельного кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з розпорядження Яготинської РДА від 22.12.2008 №612, вилучення земель, що перебувають у сумісному використанні учасників КСП «Дружба» не було пов'язане з підставами, визначеними у статті 141 Земельного кодексу України.

Відповідачем також не було доведено належними доказами існування обставин для примусового припинення права користування на земельну ділянку площею 721,1 га, що перебуває у спільному сумісному користуванні КСП «Дружба», з підстав, визначених статтею 143 Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140 - 149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним.

Оскільки наявними в справі письмовими доказами підтверджується факт того, що земельна ділянка площею 721,1 га, яка перебуває у спільному сумісному користуванні членів КСП «Дружба», у тому числі ОСОБА_1, у встановленому законом порядку не вилучалась, і членами КСП «Дружба» не було надано згоди на її вилучення та передачу до земель запасу, суд дійшов висновку про неправомірність віднесення до земель запасу Капустинської сільської ради земельної ділянки площею 721,1 га, що знаходиться у спільному сумісному користуванні громадян членів КСП «Дружба».

При цьому, визнаючи неправомірним віднесення земель спільного сумісного користування членів КСП «Дружба» до земель запасу, суд також бере до уваги, що оскаржуване розпорядження було прийнято на підставі подання Управління земельних ресурсів у Яготинському районі Київської області від 19.12.2008 №08-6-06-742 (а.с. 131).

Поряд з цим, ні вказане подання, ні пояснювальна записка до нього (а.с. 132) не містять правових підстав, за яких землі спільного сумісного користування членів КСП «Дружба» пропонувалось передати до земель запасу Капустинської сільської ради.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що пункт 2 розпорядження Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 22.12.2008 №612 «Про затвердження звіту про наявність земель та розподіл їх по власниках землі, землекористувачах, угіддях та видах економічної діяльності станом на 01.01.2009» у частині віднесення земель сумісного використання КСП «Дружба» площею 721,1 га до земель запасу Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч викладеним положенням відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача про неправомірність віднесення земель сумісного використання КСП «Дружба» до земель запасу, надано не було.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 розпорядження Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 22.12.2008 №622 «Про затвердження звіту про наявність земель та розподіл їх по власниках землі, землекористувачах, угіддях та видах економічної діяльності станом на 01 січня 2009 року» у частині віднесення земель сумісного використання КСП «Дружба» площею 721,1 га до земель запасу Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Яготинської районної державної адміністрації Київської області судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 09.06.2017.