Справа № 817/76/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2017 р.Р і в н е 817/76/17
11год. 25 хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник представник ОСОБА_1,

відповідача: представник представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Авант ОСОБА_4"
до Дубенської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Авант ОСОБА_4" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Авант ОСОБА_4") звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Дубенської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі по тексту - відповідач, Дубенська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.01.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1385107,50 грн., у тому числі 1108086,00 грн. основного платежу та 227021,50 грн. штрафних санкцій.

Свої вимоги мотивує тим, що при проведенні перевірки посадовими особами податкового орану не враховано, що на підприємстві відбулася реорганізація шляхом виділення у ході якої від позивача до новоствореного ТОВ «ОСОБА_5 Україна» було передано на баланс майна всього на суму 5400709,14 грн., що відповідно до пп. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є обєктом оподаткування з податку на додану вартість. Отже, усі доводи відповідача щодо заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість за операціями передачі майна створеному шляхом виділу підприємства ґрунтуються лише на субєктивних судженнях осіб, які проводили перевірку і не підкріплені жодними обєктивними доказами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 161-163). Зазначила, що ТОВ «Авант ОСОБА_4» було фактично здійснено реалізацію товарно-матеріальних цінностей без декларування зобов'язання з ПДВ. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначила, що при проведенні перевірки не було встановлення передачі майна від позивача до статутного фонду новоствореного платника податку у ході реорганізації ТОВ «Авант ОСОБА_4» шляхом створення ТОВ «ОСОБА_5 Україна» у зв'язку з виділом, що відповідно до пп. 98.1.4 п. 98.1 ст. 98 ПК України не є реорганізацією платника податків шляхом виділення. Просила в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Дубенською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Авант ОСОБА_4», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 25.12.2015 по 07.12.2016, за результатами якої складено акт від 23.12.2016 за № 202/14/40199356 (а.с. 9-39).

За результатами перевірки було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.01.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 1385107,50 грн., у тому числі 1108086,00 грн. основного платежу та 227021,50 грн. штрафних санкцій (а.с. 40-41).

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню судом встановлено наступне.

Так, підставою визначення зобов'язань з податку на додану вартість послугували наступні висновки податкового органу.

В ході перевірки було встановлено, що згідно передавального акту від 30.06.2016, актів прийому-передачі майна № 1-6 від 07.07.2016 ТОВ «Авант ОСОБА_4» передано у власність ТОВ «ОСОБА_5 Україна» майна (основних засобів) всього на суму 5400709,41 грн. та виробничих запасів на суму 139721,53 грн.

Враховуючи, що статутний фонд ТОВ «ОСОБА_5 Україна» станом на 06.07.2016 становить 423,84 грн., основні засоби передані ТОВ «Авант ОСОБА_4» згідно актів прийому-передачі № б/н від 07.07.2016 та № 2 від 07.07.2016 на загальну суму 5400709,41 грн. та виробничих запасів переданих згідно актів прийому-передачі № 3,4,5,6 від 07.07.2016 не знайшли свого відображення у статутному фонді ТОВ «ОСОБА_5 Україна», створеного в процесі реорганізації шляхом виділу.

Оскільки ТОВ «Авант ОСОБА_4» не внесло в статутний фонд новоствореного підприємства ТОВ «ОСОБА_5 Україна» передані активи в сумі 5,5 млн. грн., то ТОВ «Авант ОСОБА_4» не мало права скористатись пп. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України. Тобто передача активів підприємства, що реорганізується ТОВ «Авант ОСОБА_4» до новоствореного ТОВ «ОСОБА_5 Україна» є фактично продажем в розумінні пп. 14.1.202, постачанням товарів в розумінні пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України та обєктом оподаткування з ПДВ відповідно до п.185.1 ст. 185 ПК України.

У зв'язку з даним порушенням позивачеві були донараховані зобов'язання з податку на додану вартість за липень 2016 року на суму 1108086,00 грн.

Разом з тим зазначені висновки посадових осіб податкового органу не відповідають дійсним обставинам здійснення позивачем господарської діяльності з огляду на наступне.

Так, 12 квітня 2016 року загальними зборами ТОВ «Авант ОСОБА_4» (протокол № 8/16) (а.с. 42) було прийнято рішення про реорганізацію ТОВ «Авант ОСОБА_4» шляхом виділу нового підприємства ТОВ «ОСОБА_5 Україна».

Статтею 109 Цивільного кодексу України передбачено, що виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Частиною 2 наведеної норми передбачено, що після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Так, 30 червня 2016 року загальними зборами ТОВ «Авант ОСОБА_4» (протокол № 9/16) (а.с. 43) було прийнято рішення про затвердження передавального акту ТОВ «Авант ОСОБА_4» та розподільчого балансу (а.с. 44-58).

Згідно розподільчого балансу новоствореному підприємству передаються активи на загальну суму 8507340,64 грн. та зобов'язання на суму 8507340,64 грн.

Рішенням загальних зборів ТОВ «ОСОБА_5 Україна», викладене в протоколі № 1/16 від 30.06.2016 року (а.с. 59), було вирішено створити товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Україна» в результаті реорганізації шляхом виділу з ТОВ «Авант ОСОБА_4». Новостворене товариство є правонаступником ТОВ «Авант ОСОБА_4» відповідно до переданих прав і обов'язків, що знайшли своє відображення в розподільчому балансі.

На зазначених зборах також було затверджено статут новоствореного підприємства, де також зазначено, що підприємство створене в результаті реорганізації шляхом виділу товариства з ТОВ «Авант ОСОБА_4». Новостворене товариство є правонаступником ТОВ «Авант ОСОБА_4» відповідно до переданих прав і обов'язків, що знайшли своє відображення в розподільчому балансі (а.с. 90-103).

Інформацію про створення товариства було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.07.2016 року, що підтверджується Випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 89).

Майно, що передається ТОВ «Авант ОСОБА_4» до ТОВ «ОСОБА_5 Україна» відображено в актах приймання-передачі від 07.07.2016 № б/н, та №№ 2-6 (а.с. 104-113).

Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено та підтверджено статутними документами, що ТОВ «ОСОБА_5 Україна» було створено шляхом виділу з ТОВ «Авант ОСОБА_4». Останнє передало новоствореному товариству матеріальні активи (майно) на загальну суму 8507340,64грн. та зобов'язання на суму 8507340,64 грн.

З огляду на викладені обставини, висновки посадових осіб податкового органу про реалізацію товару від ТОВ «Авант ОСОБА_4» на адресу ТОВ «ОСОБА_5 Україна» є необґрунтованими.

Також суду слід зазначити, що відповідач здійснював правове обґрунтування реалізації товарів відповідно до пп. 14.1.191, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Разом з тим, відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Підпунктом 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Однак відповідачем у акті перевірки не зазначено під яку з ознак «постачання товарів» підпадає передача основних засобів новоствореному у процесі виділу підприємству та не вказано договорів на підставі яких відбувався продаж товарів.

Таким чином, оскільки передача активів (основних засобів, виробничих записів) від ТОВ «Авант ОСОБА_4» до створеного шляхом виділу ТОВ «ОСОБА_5 Україна» відбулася безоплатно на підставі та на виконання рішення вищого органу управління (загальних зборів учасників) ТОВ «Авант ОСОБА_4», яким затверджено передавальний акт від 30.06.2016 року, то судом встановлено відсутність операцій, як постачання так і продажу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Оскільки судом встановлено відсутність операцій позивача щодо постачання товарів ТОВ «ОСОБА_5 Україна» у ході реорганізації ТОВ «Авант ОСОБА_4», то визначення грошового зобовязання податковим органом відповідно до даного обєкту оподаткування суперечить нормам чинного законодавства та є безпідставним.

Крім того, відповідно до п.п. 196.1.7. п. 196.1 ст. 196 ПК України, не є об'єктом оподаткування, зокрема, операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб. Оскільки судом встановлено, що передача активів (основних засобів, виробничих записів) від ТОВ «Авант ОСОБА_4» до створеного шляхом виділу ТОВ «ОСОБА_5 Україна» відбулася безоплатно на підставі та на виконання рішення вищого органу управління (загальних зборів учасників) ТОВ «Авант ОСОБА_4», яким затверджено передавальний акт від 30.06.2016 року, тобто відбулася операція з реорганізації юридичних осіб, то відповідно до зазначеної норми дані операції не є обєктом оподаткування з податку на додану вартість.

Твердження відповідача щодо відсутності операції з реорганізації юридичних осіб відповідно до пп. 98.1.4 п. 98.1 ст. 98 ПК України відхиляється судом з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 98.1.4 п. 98.1 ст. 98 ПК України під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.

Так визначення терміну «виділення» в редакції ст. 98 ПК України за своєю суттю не є тотожним визначенню терміну «виділ» зазначеному в ст.109 Цивільного кодексу України. Зокрема, згідно з нормами Цивільного кодексу України «виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обовязків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб», а згідно з положенням ст. 98 ПК України «виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків в обмін на їх корпоративні права». При цьому «виділення» для цілей усього податкового кодексу самим Податковим кодексом України не визначений (ст. 14 не містить визначення такого поняття), а у п. 98.1 ст. 98 Податкового кодексу України чітко зазначено, що таке визначення терміну використовується виключно для цілей ст. 98 ПК України: «Під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання …».

Більше того, ТОВ «Авант ОСОБА_4» не може передати частину свого майна саме до статутного фонду товариства, яке створюється шляхом виділу, оскільки ТОВ «Авант ОСОБА_4» не є і не могло бути учасником такого товариства. Учасниками товариства, яке створюється шляхом виділу, є ті самі особи, які є учасниками товариства з якого виділяється нове.

Таким чином, усі доводи відповідача щодо заниження грошових зобовязань з податку на додану вартість за операціями передачі майна створеному шляхом виділу підприємству є необґрунтованими і не підкріплені жодними належними та допустимими доказами.

Відтак, податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 06 січня 2017 року про збільшення позивачу грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1385107,50 грн., а саме за основним платежем на суму 1108086,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 227021,50 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06 січня 2017 року.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи наведене, позивачу слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань Дубенської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області 20776 (двадцять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 61 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції № 153020004 від 30.01. 2017 року (а.с. 127).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дубенської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області № НОМЕР_1 від 06.01. 2017 року.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Авант ОСОБА_4" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дубенської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 20776 (двадцять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 61 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.