Справа № 826/886/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 826/886/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кобаля М.І., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 02.03.2015 р. № 004-29713-020315 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами, відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США від 02.03.2015 р. № 004-29713-020315 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 січня 2016 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатами розгляду справи № 1-26/2016 (2-4/2016) за поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, так як, на думку апелянта, судом було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з необхідності зупинення апеляційного провадження до розгляду Конституційним Судом України питання щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків та має застосовуватися до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносин регулюються Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства (далі - КАС України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 58 Конституції України регламентовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України у редакції, яка була чинною на момент постановлення судом апеляційної інстанції оскаржуваної ухвали, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається, зокрема, в порядку конституційного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що прийняття Конституційним Судом України рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не вплине на спірні правовідносини, що є предметом судового розгляду у даній адміністративній справі, оскільки при її вирішенні підлягає застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, чинній на момент виникнення спору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09 лютого 2017 року у справі № 826/13195/15.

Крім того, колегія суддів зазначає, що п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України регламентовано обов'язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості її розгляду до вирішення іншої справи у взаємопов'язаному спорі, що розглядається іншим судом.

При цьому, неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються та встановлюються іншим судом, впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, тобто мають преюдиціальне значення для даної справи та не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно у даній справі. Тобто йдеться про те, що суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Таким чином, вищевикладені обставини вказують на відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі за п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатами розгляду справи № 1-26/2016 (2-4/2016) за поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р.

При цьому, апеляційний суд також зазначає, що у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративна справа має бути розглянута та вирішена протягом розумного строку, тобто в найкоротший строк, достатній для надання своєчасного судового захисту. Водночас, позовна заява у даній справі була подана позивачем до суду першої інстанції ще в січня 2016 року й до цих пір не знайшла свого вирішення судом через зупинення провадження у справі і таким чином затягування судового розгляду.

Водночас, у рішенні від 08.11.2005р. по справі «Смірнова проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про зупинення провадженні у даній справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 199, 204, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 05 липня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Кучма А.Ю.