Справа № 2а-11126/11/1370
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2011-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2011 р. м. Львів № 2а-11126/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участю секретаря судового засідання Панчишин Н.Я., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації до відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції про скасування постанови № В9-322 від 05.10.2011 року про накладення штрафу Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання вимог державного виконавця позивач скерував Головному управлінню праці та соціального захисту населення Львівської області лист з проханням виділити з бюджету кошти для виплати стягувачу грошової допомоги, тобто вжив заходів для виконання рішення суду. Але оскільки фінансування на ці витрати на адресу управління так і не надійшло, позивач вважає, що постанова про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин є неправомірною та безпідставною. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також додав, що позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, але про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заперечень проти позову чи клопотань процесуального характеру суду не надсилав, причин неявки не повідомив, у звязку з чим суд на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України ухвалив розглянути справу без відповідача.

Суд на підставі норми ч. 6 ст. 128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянув матеріали адміністративної справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив наявні у справі докази, оцінив їх в сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

На підставі виконавчого листа № 2а-255 від 11.04.2011 року, виданого Мостиським районним судом, державний виконавець ВДВС Мостиського РУЮ відкрив виконавче провадження про примусове виконання рішення суду, відповідно до якого управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації зобовязано виплати на користь ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною. Боржнику двічі надавався строк для добровільного виконання рішення суду, і після того як боржник знову не виконав вимог державного виконавця, останній на підставі ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження»виніс спірну постанову № В9-322 від 05.10.2011 року про накладення на боржника штрафу в сумі 1020 грн. Позивач вважає таку постанову безпідставною, оскільки рішення суду не було виконано у звязку з відсутністю фінансування для таких виплат. Боржник вважає, що вжив всі можливі заходи для виконання вимог державного виконавця, а останній у свою чергу цього не врахував і, як наслідок, дійшов безпідставного висновку про неповажність причин невиконання судового рішення.

Вирішуючи спір, суд керується наступними положеннями чинного законодавства:

За змістом ч. 1 ст. 181 КАС України учасник виконавчого провадження має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено його права, свободи чи інтереси. Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної виконавчої влади.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави та процедура відкриття виконавчого провадження регламентуються Законом України «Про виконавче провадження»у редакції, що діє з 09.03.2011 року (далі - Закон № 606). Статтею 17 згаданого Закону встановлено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, серед яких такі, як виконавчі листи, що видаються судами (п. 1 ч. 2 ст. 17 цього Закону № 606). Відповідно до ст. 19 Закону № 606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа у т.ч. за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення суду буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом (ч. 2 ст. 25 Закону № 606).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до вимог статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Оцінюючи доводи позивача про протиправність постанови державного виконавця про накладення штрафу суд встановив, що такі зводяться до обґрунтування поважності причини, з якої рішення Мостиського районного суду не було виконано у визначений державним виконавцем строк, а саме відсутності коштів для здійснення виплати ОСОБА_1 грошової допомоги по догляду за дитиною на підставі рішення суду.

Згідно з ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України обовязковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, а відповідно до ст. 7 КАС України принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах. Відповідно до ст. 14 КАС України постанови суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно зі ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), сторона виконавчого провадження може звернутись до адміністративного суду, що видав виконавчий лист із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Позивач (як сторона виконавчого провадження, на яку Законом покладено обовязок виконати рішення суду) у звязку із наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, мав процесуальну можливість та обовязок звернутися до суду, який видав виконавчий лист, із заявою в порядку ст. 263 КАС України. Суд встановив, що позивач наданим йому процесуальним законом правом не скористався, до суду із заявою про відстрочку/розстрочку виконання судового рішення не звертався. З огляду на це його доводи про наявність поважних причин невиконання рішення суду як підстави для скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу, за даних обставин, є необґрунтованими.

Оцінюючи доводи позивача, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обовязків. Зокрема, у справі «Кечко проти України», рішення від 08.11.2005р., вказано що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань судами не повинні братися до уваги; відсутність ресурсів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду не може бути підставою для зволікання із його виконанням (справа «Михайленки та інші проти України» від 03.11.2004р.).

Отже, позиція позивача, з огляду на аргументи, якими він доводить її правомірність, зумовила невиконання судового рішення, що набрало законної сили, що в свою чергу позбавляє судове рішення ефективності та спричиняє порушення вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що постанова від 05.10.2011 року про накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні видана державним виконавцем в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано, безсторонньо (неупереджено) та з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати з сторін у даній справі не підлягають до стягнення.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Москаль Р.М.

З оригіналом згідно

Суддя Москаль Р.М.