Справа № 815/7300/16
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 р. Справа № 815/7300/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Градовського Ю.М.

ОСОБА_1

при секретарі Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Южний" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємство "Дослідне господарство "Южний" Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України звернулося до суду з адміністративним позовом до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області в якому позивач просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 30.11.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 314708,34грн. (251766,67 грн. за податковими зобов'язаннями, 62941,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року адміністративний позов Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України до Роздільнянської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Роздільнянської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № від 30.11.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання Державному підприємству «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України за платежем податок на додану вартість на суму 314708,34грн. (251766,67 грн. за податковими зобов'язаннями, 62941,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнуто з Роздільнянської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України судовий збір у сумі 4720,63 грн.

В апеляційній скарзі Роздільнянською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення, в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДП «ДГ«Южний» знаходиться на обліку в ОДПІ.

ОДПІ отримало лист ГУ ДФС в Одеський області від 28.10.2016 року «Про відпрацювання СЕД», в якому повідомлялось про встановлення фактів незаконного використання електронного цифрового підпису, зокрема підпису керівника ТОВ «БУ СТРОЙ.КА» ОСОБА_2, який за наявною інформацією 23.09.2016 року помер. За даними ЄРПН після 23.09.2016 року ТОВ «БУ СТРОЙ.КА» зареєструвала податкові накладні, у тому числі виписані на адресу ДП «ДГ«Южний». У листі зазначено про необхідність розглянути питання про організацію проведення планових, позапланових документальних перевірок підприємств.

16.11.2016 року ОДПІ проведено камеральну перевірку ДП «ДГ«Южний», за результатами якої складений ОСОБА_2 про результати камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість №1185/12-02/05528906 (а.с.5-6).

У висновку акту перевірки зазначено, що ДП «ДГ«Южний» занижено суму податкових зобов'язань з податку на додану вартість, заявлених у податковій декларації за вересень 2016 року, оскільки при заповненні податкової декларації позивачем в порушення п. 198.1,п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України у вересні 2016 року включено до складу податкового кредиту суми на підставі зареєстрованих в ЄДРПН податкових накладних із використанням електронного цифрового підпису директора та головного бухгалтера постачальника ТОВ «БК «СТРОЙ.КА», - ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, який згідно даних ДРФО з 23.09.2016 року рахується померлим.

На підставі ОСОБА_2 від 16.11.2016 року ОДПІ 30.11.2016 року прийняла податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання Державному підприємству «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України за платежем податок на додану вартість на суму 314708,34грн. (251766,67 грн. за податковими зобов'язаннями, 62941,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно включено відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки податкові накладні постачальника виписані за період, що підлягав перевірці, зареєстровані з дотриманням вимог податкового законодавства. Відповідач не довів правомірності прийнятих ним рішень та не надав доказів на обґрунтування власних заперечень.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно зі ст.201 ПК України обов'язок із оформлення і реєстрації податкових накладних покладено на платника податку - продавця товарів (послуг), а не платника податку, який формує податковий кредит.

При цьому, визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладними і факт внесення їх до Реєстру в строки, встановлені законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, факт реєстрації податкових накладних контрагентом ТОВ «БК «СТРОЙ.КА» у Єдиному реєстрі податкових накладних не заперечувався ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи в суді.

При цьому, працівники Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних зобов'язані були здійснити перевірку електронного цифрового підпису, накладеного на податкову накладну, та виявивши невідповідність підпису особи, яка виписала податкову накладну, накладеному електронному цифровому підпису, відмовити у реєстрації такої податкової накладної, що в свою чергу дало б можливість позивачу скористатися своїм правом та на підставі абз.11 п.201.10 ст.201 ПК України, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про порушення позивачем п. 198.1,п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, зокрема, щодо включення до складу податкового кредиту суми на підставі зареєстрованих в ЄДРПН податкових накладних із використанням електронного цифрового підпису директора та головного бухгалтера постачальника ТОВ «БК «СТРОЙ.КА», - ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, який згідно даних ДРФО з 23.09.2016 року рахується померлим, оскільки податковим законодавством не передбачено жодних юридичних та/або технічних можливостей здійснювати контроль за діями постачальника при реєстрації податкових накладних, ідентифікувати посадову особу продавця, яка наклала електронний цифровий підпис та перевіряти її повноваження.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем правомірно включено відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки податкові накладні постачальника ТОВ «БК «СТРОЙ.КА» за період, що підлягав перевірці, містять усі необхідні реквізити, передбачені п.201.1 ПК України та складені відповідно до вимог Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року №1307.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято неправомірно, а тому таке правильно скасовано судом першої інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також «Протокол 1 до Конвенції»), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні в справі «Щокін проти України» (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: «Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише «на умовах, передбачених законом» і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття «закону») вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко