Справа № 754/5916/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/5916/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко О.М.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в міста Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в міста Києві, у якому просила:

визнати дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні наукової пенсії відповідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та у протиправному застосуванні середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік при призначенні пенсії вперше відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» - неправомірними;

зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_2 наукову пенсію відповідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням наукової пенсії, тобто за 2013,2014,2015 роки відповідно до ч.7 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», з 10.02.2017;

стягнути на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Києві.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення прийняте судом відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) у порядку скороченого провадження.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, при цьому вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження за правилами ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України), то апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

З наявних у справі матеріалів встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Лівобережному об'єднаному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві з 02.05.2008 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача до управління із заявою від 10.02.2017 про призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», відповідач листом від 29.03.2017 № 852/14 повідомив про відмову у призначенні такої пенсії посилаючись на те, що зменшиться її розмір.

10.02.2017 позивач повторно звернулася із заявою про призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Листом від 29.03.2017 відповідач також повідомив про відмову у призначенні такої пенсії посилаючись на те, що зменшиться її розмір,

При цьому управління повідомило позивача, що підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати за 2007 рік, з огляду на положення статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в силу яких при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив, погодившись із позицією пенсійного органу з приводу того, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а зважаючи на те, що пенсія позивачеві вперше призначена 02.05.2008, то застосовується показник за 2007 рік.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок помилковим та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, виходячи з такого.

Згідно із статтею 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

За частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Однак, як встановлено під час вирішення спору, позивачу з 02.05.2008 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", водночас, звертаючись із заявою від 10.02.2017 позивач просила призначити їй пенсію відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 62 років за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років. До досягнення віку, встановленого цим абзацом, право на пенсію за віком мають чоловіки - наукові (науково-педагогічні) працівники 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися до 31 грудня 1952 року включно; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року до 31 грудня 1953 року включно; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року до 31 грудня 1954 року включно; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року до 31 грудня 1955 року включно.

Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до статті 35 цього Закону та частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (внески).

Наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі копією трудової книжки позивача, підтверджується, що позивач набула право на призначення їй пенсії відповідно до положень цього Закону.

За правилами ч. 3 ст. 37 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" для обчислення пенсії враховується заробітна плата наукового (науково-педагогічного) працівника за весь період страхового стажу на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо період страхового стажу на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менш як 60 календарних місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата за основним місцем роботи за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу на посадах наукового (науково-педагогічного) працівника підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Отже, у випадку, коли особі було призначено пенсію за віком за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України "Про наукову та науково-технічну діяльність", при розрахунку пенсії такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до відповідача за призначенням іншого виду пенсії на підставі іншого закону, а не за переведенням з одного виду пенсії на інший у відповідності до ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то доводи відповідача з приводу необхідності урахування при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2007 рік, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 31.03.2015 (справа № 21-612а14) та від 22.12.2015 (справа № 21-4071а15).

При цьому, в силу вимог першої частини статті 244-2 КАС, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. пенсійний орган, як суб'єкт владних повноважень.

Отже, наведений висновок Верховного Суду України є обов'язковим для відповідача, як суб'єкта владних повноважень, який застосовує у своїй діяльності зазначені нормативно-правові акти.

Посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення» не заслуговують на увагу, оскільки, як слідує зі змісту п. 1 цієї постанови, її положення застосовуються до осіб, яким пенсії призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005 - 2006 роки.

Позивачеві ж пенсію було призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 02.05.2008, тобто після настання 2008 року і з застосуванням відповідного показника за 2007 рік.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим. Вирішуючи спір, суд прийняв рішення із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн., що підтверджується оригіналом квитанції від 01.06.2017 (а.с. 38).

З урахуванням наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати у розмірі 704 грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в міста Києві.

Керуючись статтями 94, 160, 183-2, 195, 196, 197, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в міста Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії відповідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та щодо застосування середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» - неправомірними.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію відповідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням наукової пенсії, тобто за 2013,2014,2015 роки відповідно до ч.7 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», починаючи з 10.02.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 00 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.