Справа № 468/209/17-а
Суддя: Ціпивко І. І.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/209/17-а
Провадж.№ 2-а/481/6/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря Гулий С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новий Буг адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, про визнання неправомірним дій та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати протиправною відмову Баштанського об'єднаного управління ПФУ Миколаївської області у перерахунку довічного грошового утримання та зобов'язати Баштанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області на підставі довідки Баштанського районного суду про стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку, зарахувати в стаж роботи на посаді судді, половину терміну навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова (з 01.09.1981 р. по 01.07.1986 р.), що складає 2 роки 5 місяців та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 17.09.2016 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 29.12.1992 р. позивач працювала суддею Баштанського районного суду Миколаївської області та 08.09.2016 року її звільнено з посади судді у зв'язку з виходом у відставку. Баштанським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Миколаївської області з 17.09.2016 р. позивачу призначено до виплати довічне грошове утримання в розмірі 86% грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді. В жовтні 2016 року позивач зверталася до відповідача із заявою щодо перерахунку раніше призначеного довічного грошового утримання з урахуванням довідки Баштанського районного суду, в якій зазначено відомості про навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова. Однак відповідачем не враховано половину терміну навчання за денною формою, що становить 2 роки 5 місяців, при обчисленні розміру щомісячного грошового утримання. Як наслідок замість визначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 %, встановив його розмір 86 % від розміру суддівської винагороди за посадою, яку обіймала позивач, взявши до розрахунку тільки фактичний стаж роботи на посаді судді. В грудні 2016 року позивач знову зверталася до відповідача із заявою про перерахунок розміру довічного грошового утримання, яка також залишена без задоволення. Вважає такі дії неправомірними, оскільки з 01.09.1981 р. по 01.07.1986 року позивач навчалась на денній формі навчання юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова. З 29 липня 2010 року позивачу за погодженням з Державною судовою адміністрацією України було призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 80 % заробітної плати. Із листа ДСА України №17-3457/10 від 04.06.2010 р. слідує, що розрахунок стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання, визначено із урахуванням: стажу роботи на посаді судді 17 років 7 місяці; половини терміну навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 5 місяців. Всього стаж роботи позивача, що давав право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, станом на 29.07.2010 р. становив 20 років.

- 2 -

В письмовому запереченні на поданий позов представником відповідача Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області вказується, що позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання з 17 вересня 2016 року на підставі її заяви від 20 вересня 2016 року та подання Баштанського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року. На момент призначення позивачу такого грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, яким визначено, що суддя у відставці, який не досяг певного віку, встановленого законодавством, отримує довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. У прикінцевих та перехідних положеннях Закону №1402 вимога щодо наявності 20 років стажу роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці законодавством не передбачена. Умовою для права на призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям, які не досягли пенсійного віку, передбаченого законодавством, є відставка. Пенсійний фонд не визначає право суддів на відставку з обчисленням періодів стажу на посадах судді. Ці повноваження належать адміністраціям судів. Для права на відставку позивачу районним судом у стаж роботи на посаді судді враховано половину навчання на юридичному факультеті. Управління не бере на себе функцію перевірки правомірності визначення суддівського стажу. Завдання щодо обчислення стажу судді покладено на судові адміністрації, які разом з необхідним документами подають до управління через уповноважену особу довідку встановленого зразка, яка називається "Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонд України, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891. Враховуючи викладене, для зарахування Позивачу половину часу навчання в Одеському державному університеті для права на збільшення розміру довічного грошового утримання на 2 % за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, немає підстав. Іншого чинним законодавством не передбачено. ОСОБА_1 07.12.2016 надала до управління заяву №935 про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідно до п.4 ст. 42 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв'язку з підвищенням грошового утримання працюючим суддям. У грудні 2016 року, на момент звернення позивача до управління із довідкою про розмір грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, та заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, діяв Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 N 3668-УІ (із змінами у грудні 2015 року, далі - Закон №3668). Згідно ст. 2 цього Закону, максимальний розмір, зокрема, щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначеного (перерахованого) відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", не міг перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначеного (перерахованого) відповідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів", не перевищував 10740 гривень. Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 щодо неконституційності деяких статей приймалось стосовно положень лише Закону № 2453 від 07.07.2010 "Про судоустрій і статус суддів", який діяв до 30.09.2016. Відтак, при зверненні за

- 3 -

перерахунком одержувачів щомісячного довічного грошового утримання, провадився перерахунок з урахуванням ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII на підставі наданих довідок. При цьому, максимальний розмір виплачуваного щомісячного довічного грошового утримання не міг перевищувати 10740 гривень. Рішення Конституційного суду, щодо дії його положень, зокрема, у частині обмеження максимального розміру виплачуваного довічного грошового утримання, не приймалось. Управлінням було здійснено перерахунок пенсії Позивачу за заявою. В результаті перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшився, але його виплата обмежувалась фіксованою сумою 10740 грн., що було значно менше, ніж позивач отримував до перерахунку. У зв'язку з цими обставинами управлінням було прийнято Рішення №13/1 від 13.12.2016 про відмову у проведенні перерахунку через недоцільність. Таким чином, приймаючи Рішення №13/1 від 13.12.2016, Управління діяло виключно в межах повноважень та на підставі норм чинного законодавства. Тому вважаємо таке рішення правомірним, яке не порушує права Позивача. Оскільки в пенсійній справі Позивача була наявна довідка про нові розміри суддівської винагороди на посаді працюючого судді, у січні 2017 року Управлінням здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням цієї довідки. В результаті перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання з січня 2017 підвищився, але за січень до виплати сума грошового утримання обмежилась за 4 дні розміром 10740, а з 5 січня (за 27 днів) сума до виплати була здійснена без обмеження розміру. З лютого 2017 перерахований розмір щомісячного довічного грошового утримання виплачується Позивачу в повному розмірі, без обмеження, як і передбачено діючим законодавством. Право суддів у відставці на щомісячне довічне грошове утримання передбачено Законом "Про судоустрій і статус суддів". Цим законом не передбачено зарахування у стаж судді періодів навчання та військової служби для розрахунку розміру щомісячного довічного утримання суддів у відставці.

Позивачка подала до суду заяву про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позов просить задовольнити.

Представник відповідача подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги не визнає з мотивів, викладених у письмовому запереченні на позов.

Відповдіно ч.4 ст. 122 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та проаналізувавши усі письмові докази по справі в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права або інтереси.

У відповідності до норм п.4 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат та пільг, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 1 ст.126 Конституції України закріплено положення, відповідно з якими незалежність і недоторканість суддів гарантовано Конституцією України та Законами України. Однією із таких гарантій держави є надання суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 16.09.2016 року була відрахована зі штату Баштанського районного суду Миколаївської області на підставі постанови Верховної Ради України № 1515- VIII від 8 вересня 2016 року, у зв'язку із відставкою.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка з 01.09.1981 р. по 01.07.1986 р. навчалася на денній формі навчання юридичного факультету Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова. А з 29.12.1992 року була призначена на посаду судді Баштанського районного суду Миколаївської області.

-4-

Із листа ДСА України №17-3457/10 від 04.06.2010 р. слідує, що розрахунок стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання, визначено із урахуванням: стажу роботи на посаді судді 17 років 7 місяці; половини терміну навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 5 місяців. Всього стаж роботи позивача, що давав право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, станом на 29.07.2010р. становив 20 років.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до Вищої Ради Юстиції із заявою про звільнення з посади судді у відставку, у серпні 2016 року, спірні правовідносини регулювалися Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 2453-VI).

За правилами частини першої статті 109 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 131 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка була чинною на час існування відносин) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Однак, всупереч вимогам вищевказаних нормативних актів відповідач, призначаючи позивачу щомісячне довічне грошове утримання, безпідставно не врахував половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету (два роки п'ять місяців).

Викладене свідчить про те, що позивачу повинно бути призначене та нараховане щомісячне довічне грошове утримання з урахуванням стажу судді більш як 25 років у розмірі 90 відсотків від утримання працюючого судді на відповідній посаді на підставі довідки Баштанського районного суду Миколаївської області про розмір суддівської винагороди для обчислювання для позивача щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому право на відставку у позивача виникло 29 липня 2010 року і розмір її щомісячного довічного грошового утримання мав складати на той час 80 відсотків заробітної

-5-

плати. Виходячи із такого, право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків,

у позивача виникло 29 липня 2015 року.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно виключив із вже затвердженого судом розрахунку стажу судді, який має право на відставку, період її навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються державою і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді який перебуває у відставці на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Конституційний суд України вказав, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні, Конституційний суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантію забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові блага.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року №4-рп/2007 підкреслено, що довічне грошове утримання судді - це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які зазначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального те соціального забезпечення. Це положення узгоджується і з ч.3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особливим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Суд також виходить з того, що гарантії незалежності суддів закріплені у ч.4 ст.47 нового Закону «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності суддів, встановленим законом, незалежним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Така правова позиція викладена і у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року №21-371а/14, де зазначено, що Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є наданням їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційний імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження

-6-

досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійсненні правосуддя. Зміни в законодавстві в подальшому не можуть вплинути на щомісячне довічне грошове утримання судді та його розмір, який був передбачений законом на момент виходу у відставку, оскільки у відповідності до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Таким чином, призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та його відсотковий розмір, який було визначено суддям, залежно від суддівського стажу, на момент їх права на відставку, не може бути змінюватися.

Все вище викладене відповідає і положенням Європейської хартії про Закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1), статус забезпечує судді який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої винагороди на посаді судді (пункт 6.4).

Такі висновки, підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, відповідно до п.54 Рекомендацій СМ/RЕС (2010) 12 Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів, рекомендовано: оплату праці суддів повинна відповідати їх професії та виконаним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, яка має відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Зазначений вище підхід, щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (від 04 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме «Основних принципів незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», які затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантію незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Частиною 1 ст.126 Основного Закону України передбачено, що незалежність та недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону №192-VІІІ. Так, у пунктах 8, 11 ч.4 ст. 48 цього закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, ч.6 статті вказаної норми права передбачено , що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді. Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України ( зокрема у рішеннях: від 03.06.2013 р. №3-рп/2013, від 22.05.2008 р. №10-рп/2008, від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 ).

З огляду на вищевказане, суд приходить до обґрунтованого висновку, що відмова відповідача у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, є протиправною та порушує право позивача на досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Згідно ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий

-7-

збір у розмірі 640 грн. 00 коп., який був сплачений позивачем при подачі даного адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 8, 22, 55, 64, 95, 124, 142 Конституції України, ст.ст.2, 6, 9,158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1.

Зобов'язати Баштанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області на підставі довідки Баштанського районного суду про стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку від 06.10.2016 року, зарахувати ОСОБА_1 в стаж роботи на посаді судді, половину терміну навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова (з 01.09.1981р. по 01.07.1986 р.), що складає 2 роки 5 місяців та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 17.09.2016 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Баштанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області. На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня її проголошення, однак якщо учасники процесу не були присутні у судовому засіданні під час її проголошення вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ І.І. Ціпивко