Справа № 642/918/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2017 р. Справа № 642/918/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.2017р. по справі № 642/918/17
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України
про визнання бездіяльності, дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ІНФОРМАЦІЯ_2 , перший відповідач), Міністерства оборони України (далі по тексту - Міноборони, другий відповідач), в якому просить суд:
скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оформлене пунктом 17 протоколу № 3 від 13.01.2017 року;
визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням позивачу третьої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ;
зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 після надходження рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги.
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року по справі № 642/918/17, прийнятою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання бездіяльності, дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оформлене пунктом 17 протоколу № 3 від 13.01.2017 року.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням позивачу третьої групи інвалідності, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 після надходження рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги.
Другий відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року по справі № 642/918/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги позивачем не було надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння особою собі тілесного ушкодження. З посиланням на п.17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року (далі по тексту - Порядок № 975) зазначив, що витрати, пов`язані з виплатою позивачеві одноразової грошової допомоги, повинна нести Державна прикордонна служба України, а не Міноборони, оскільки позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР. Крім того, вказує, що вимога про зобов`язання Міноборони нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу позивачеві є втручанням у дискреційні повноваження Міноборони як суб`єкта владних повноважень, однак, була задоволена судом першої інстанції. Вважає, що Міноборони не було вчинено протиправних дій відносно позивача по справі, оскільки рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, затверджене протоколом № 13 від 13.01.2017 року, щодо надіслання документів позивача на доопрацювання, прийняте в межах повноважень Комісії та у відповідності до абз.6 пункту 2 розділу II Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міноборони України від 26.20.2016 року № 564. Крім того, самі по собі дії (бездіяльність) відповідача у спірних відносинах не порушують прав позивача, а тому в розумінні ст.2 КАС України не можуть бути предметом судового оскарження, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Стверджує, що позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 є передчасними, оскільки останнім не порушено прав позивача, та відсутні підстави вважати, що таке порушення відбудеться (щодо ненадіслання документів позивача до Міноборони). Отже, ІНФОРМАЦІЯ_4 не є належним відповідачем по справі, повинен був бути виключений судом першої інстанції з числа відповідачів та залучений в якості третьої особи. З огляду на викладене, за змістом ст. 183-2 КАС України, оскільки рішення по справі впливає на права та обов`язки третіх осіб, у даному випадку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , розгляд справ повинен був проводитись за загальними правилами адміністративного судочинства.
З огляду на приписи ч.8 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , проходив строкову військову службу з 18.10.1983 р. по 26.11.1985 р. у Збройних силах СРСР, у тому числі у складі діючої армії в період бойових дій в Демократичній республіці Афганістан, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями військового квитка, довідки Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату Харківської області № 204 від 01.09.2016 року., архівної довідки (а.с.9-12, 14-15).
Згідно з витягом з протоколу № 2679 від 04.11.2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - отримані колишнім військовослужбовцем під час проходження військової служби множинні вогнепальні осколкові поранення голови та лівої руки (контузія головного мозку - 1985 р.) та наступні захворювання - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія 10ААБ № 201417 від 24.03.2014 р., копія якої наявна в матеріалах справи, у зв`язку з пораненням, контузією і захворюванням, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, позивачу вперше з 24.03.2014 року встановлена третя група інвалідності на строк до 24.03.2016 року (а.с.13).
При черговому огляді позивачу з тих же підстав встановлена третя група інвалідності на строк до 24.03.2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки до акту огляду МСЕК від
02.02.2016 року серія 12ААА № 118291.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши пакет документів.
Рішенням Комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленим протоколом № 3 (п. 17) від 13.01.2017 року, документи ОСОБА_1 , які надійшли відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2016 року по справі № 642/6174/16-а та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 року, вирішено повернути на доопрацювання, про що позивача повідомлено листом Харківського ОВК від 07.02.2017 р. № 399/ВСЗ (а.с.8).
Як вбачається зі змісту вказаного листа, причиною повернення документів на доопрацювання стало те, що на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги, на думку Комісії, мають здійснюватись Державною прикордонною службою України. Також Комісія посилається на те, що ОСОБА_1 не подано документу, що свідчить про обставини поранення.
Не погодившись з бездіяльністю Міноборони щодо неприйняття рішення за результатами розгляду наданого Харківським обласним військовим комісаріатом висновку та поданих позивачем документів, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання такої бездіяльності протиправною, оскарження п.17 протоколу №3 від 13.01.2017р. комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, визнання протиправними дій Міноборони щодо надсилання документів позивача на доопрацювання, зобов`язання Міноборони прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, та надіслати вказане рішення Харківському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також з того, що першим відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду висновку ІНФОРМАЦІЯ_1 та документів позивача. При цьому, за висновком суду першої інстанції, спосіб захисту порушених прав позивача має бути ефективним, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідача Міноборони подати звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновкам суду першої інстанції, з огляду на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до статті 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За визначенням статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців,
військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби (в тому числі і строкової) мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15, який в силу ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Частиною 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, станом на час встановлення позивачеві інвалідності - 24.03.2014 року механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі по тексту - Порядок № 975).
Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
За приписами п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавцем встановлено два альтернативні варіанти рішень, які можуть прийматися розпорядником бюджетних коштів за результатами розгляду документів особи, яка претендує на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності - призначення допомоги або відмова у її призначенні. Цією нормою не надано Міноборони як розпоряднику бюджетних коштів приймати рішення про направлення документів на доопрацювання.
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Міністерством оборони України не було прийнято рішення, передбаченого Порядком № 975 щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу або відмову у її призначенні, чим допущено порушення права позивача на належний розгляд поданої ним заяви та документів і прийняття відповідного рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку від 25.12.2013 р. № 975.
Як вбачається з матеріалів справи, подані позивачем документи для призначення одноразової грошової допомоги повернуто Департаментом фінансів Міністерства оборони України на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 на доопрацювання з посиланням на :
п.17 Порядку № 975, а саме, на думку другого відповідача, витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України;
неподання ОСОБА_1 документу, що свідчить про причини і обставини поранення.
Колегія суддів зазначає, що повернення на доопрацювання документів, як вид рішення за наслідками розгляду вищевказаних документів, не передбачений законом, а тому слід дійти висновку, що другий відповідач діяв не у спосіб, встановлений законом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 раніше звертався до суду з позовом про визнання протиправними дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання до Міноборони висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2016 року по справі № 642/6174/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Вищезазначеною постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2016 р., що набрала законної сили, у справі за позовом позивача до Харківського обласного військового комісаріату спростовано посилання відповідача про необхідність звернення ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України для здійснення виплати одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність настала внаслідок подій при проходженні позивачем строкової служби у Збройних силах, а саме при виконанні позивачем обов`язків військової служби під час перебування у країнах, де велися бойові дії, при цьому законодавцем встановлено обов`язок саме Міноборони стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Крім того, колегія суддів відмічає, що станом на час проходження позивачем строкової військової служби та отримання поранення прикордонні війська входили до складу Збройних Сил СРСР. Так, як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_1 , позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 18.10.1983 року по 26.11.1985 року у складі військової частини НОМЕР_2 . При цьому прикордонні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР лише згідно з п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ".
Враховуючи викладене, посилання першого відповідача на те, що витрати з виплати позивачеві одноразової грошової допомоги повинна нести Державна прикордонна служба України, як на підставу для відмови у призначенні ОСОБА_1 вказаної допомоги, є необґрунтованими.
З приводу доводів першого відповідача про те, що позивачем не надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали справи містить витяг з протоколу № 2679 від 04.11.2013 року Центральної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України, яким встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) і захворювання (множинні вогнепальні осколкові поранення голови та лівої руки (контузія головного мозку - 1985 р.) ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (зворотній бік а.с. 11).
Відповідно до п.21.7 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402 (далі по тексту - Положення №402) постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року N 36 (0169-01), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за N 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).
Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року N 2 (0177-94), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за N 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п.21.8 Положення №402).
Таким чином, при наданні висновку про причинний зв`язок поранення позивача, Центральною військово-лікарською комісією встановлювались обставини отримання поранення та зроблено висновок, що захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 2679 від 04.11.2013 року, яким встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) і захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, засвідчили в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії).
Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що позивач подав належні документи, які зазначені в п.11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини його поранення, травми, контузії та захворювання.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Разом з тим, відповідачем Міністерством оборони України як суб`єктом владних повноважень не

доведено правомірності свого рішення, дій та бездіяльності у спірних відносинах, зокрема, дотримання

встановленої Порядком № 975 процедури розгляду документів, поданих для призначення одноразової

грошової допомоги по інвалідності, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист

військовослужбовців та членів їх сімей».
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, заява позивача

про призначення одноразової грошової допомоги Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і

виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності

військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, у відповідності до вимог Порядку

№ 975 не розглянута, пропозиції Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення

грошової допомоги та визначення її розміру не надавались, а подані до Міністерства документи щодо

можливості призначення ОСОБА_1 допомоги були повернуті до Харківського обласного військового

комісаріату без реалізації.
При цьому судовою колегією враховується, що Верховний Суд України у постановах від 18.03.2014

року у справі №21-11 аі 4 та від 22.04.2014 року у справі №21-484а13 висловив правову позицію у подібних

правовідносинах, згідно якої підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової

допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки останній не

розглянув звернення про виплату у одноразової грошової допомоги та відповідного рішення не прийняв, то

суд повинен був зобов`язати його розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства

України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення зазначеного питання.
Колегія суддів відхиляє посилання другого відповідача на абз.6 п.2 розділу II Положення про

Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою

одноразової грошової допомоги та компенсаційних, сум, затвердженого Наказом Міноборони № 564 від
26.10.2016 року, як на свідчення правомірності дій Міноборони щодо направлення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, оскільки ані Законом України Про соціальний і правовий захист

військовослужбовців та членів їх сімей, ані Порядком № 975, які мають вищу юридичну силу порівняно з

вказаним Положенням, не передбачено такого виду рішень Міноборони у спірних відносинах, як повернення

документів на доопрацювання.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення

позовних вимог щодо скасування рішення про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання,

оформленого пунктом 17 протоколу №3 від 13.01.2017р. Комісії, визнання протиправною бездіяльності

Міноборони щодо неприйняття рішення у місячний строк після надходження документів про призначення

ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975.
Разом з тим, з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Міноборони прийняти рішення про

призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України "Про

соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", у відповідності до Порядку,

затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013р., та надіслати вказане рішення

ІНФОРМАЦІЯ_6 для видання наказу про виплату такої допомоги позивачу, колегія судців погодитись не

може, з огляду на наступне.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію)

суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосудця полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні

дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не

допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм

здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю

прийняття рішень.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних

повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосудця. Тому завданням адміністративного

суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не

може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань,

які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Колегія судців зазначає, що прийняття відповідачем рішення про призначення одноразової грошової

допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та

членів їх сімей» та Порядком № 975 віднесено до виключної компетенції Міноборони України, а фактична

виплата коштів згідно з прийнятим Міноборони рішенням - до компетенції Харківського ОВК.
Таким чином, задоволення позовних вимог про зобов`язання Міноборони прийняти рішення про

призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати це рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 для видання наказу про виплату такої допомоги позивачу, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи за адміністративними позовами про зобов`язання органів Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.
Отже, суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.
Між тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні із ч.2 ст. 11 КАС України, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги по III групі інвалідності, ним надано усі необхідні для її призначення документи, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов`язати Міноборони повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18.03.2014 року по справі № 21-11а14, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов`язковою для врахування, та висновком Вищого адміністративного суду України, викладеним у постанові від 05.07.2016 року по справі № К/800/3396/16.
З урахуванням викладеного вище, не можуть бути задоволені позовні вимоги про зобов`язання Харківського ОВК після надходження рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги, оскільки такі вимоги є передчасними.
Щодо доводів Міноборони про безпідставне зобов`язання судом першої інстанції першого відповідача подати звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.І ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень. При цьому, зобов`язання відповідача подати такий звіт є правом суду, яке реалізується ним залежно від оцінки обставин справи.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, спосіб захисту порушених прав позивача має бути ефективним, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту З, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Колегія суддів зауважує, що позивач раніше звертався до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання протиправною бездіяльності щодо складення висновку про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, і рішенням суду позов було задоволено. Однак, в подальшому першим відповідачем, незважаючи на висновки суду, викладені у рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від
11.11.2016 року по справі № 642/6174/16-0а, направлено документи ОСОБА_1 на доопрацювання з тих же підстав, що раніше ІНФОРМАЦІЯ_6 було відмовлено у складенні висновку про можливість виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що для усунення порушення прав позивача першого

відповідача судом зобов`язано вчинити певні дії, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції

обґрунтовано задоволено вимоги позивача щодо зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ст.202 КАС України порушення норм матеріального або процесуального права, що

призвело до неправильного вирішення справи або питання, є підставою для скасування постанови суду

першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Ленінського районного суду

м. Харкова від 18.04.2017 року по справі № 642/918/17 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних

вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Міноборони прийняти рішення про призначення

ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 для видання наказу

про виплату такої допомоги позивачу, а також про зобов`язання Харківського ОВК після надходження

рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної

допомоги, з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст.160, 167, 183-2, 195, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року по справі № 642/918/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати вказане рішення Харківському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги позивачу, а також про зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату після надходження рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснити виплату вказаної допомоги.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності III групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16- 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.