Справа № 740/3366/16-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 740/3366/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Олійник В.П.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА
Іменем України

22 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Шурка О.І.,
суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,
при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності 1 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності-23 січня 2013 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на його думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що позивач з 01 листопада 1980 року по 09 лютого 1982 року проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій під час виконання інтернаціонального обов`язку, має захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де вились бойові дії, є інвалідом першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою Ніжинсько-Куликівського об`єднаного міського військового комісаріату від 14 липня 2011 року, витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії №2541 від 18 грудня 2012 року, довідкою МСЕК сер.МСЕ-ЧНВ №220138, згідно якої - огляд повторний, дата огляду 23 січня 2013 року, інвалідність встановлена безтерміново.
На заяву позивача від 18 лютого 2016 року про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додані копії довідки ЦВЛК, МСЕК, паспорта, ідентифікаційного кода, військового квитка, листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 28 березня 2016 року відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з посиланням на проходження та звільнення позивача з військової служби з Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернувся о суду з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діє на даний час) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно із п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Статтю 16 та 16-2 викладено в такій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 N 5040-УІ, який набрав законної сили з 01.01.2014.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975), яка набрала законної сили з 24.01.2014, встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України. 2007 р., N 89, ст. 3255); допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року №1- рп/99 дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З системного аналізу наведених норм законодавства виходить, що датою, з якої у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у розмірах, що встановлені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 N 5040-VI та відповідно до Порядку № 975 виникає з моменту первинного встановлення такої інвалідності в період дії таких актів. Особи, допомога яким не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення такої інвалідності.
Як свідчать матеріали справи, позивач з 01.11.1980 року по 09.02.1982 року проходив військову службу на посадах рядового складу, а отже проходив строкову військову службу.
Відповідно до витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 18.12.2012 року №2541 захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Отже, інвалідність позивачу встановлена внаслідок захворювання, які він переніс під час проходження військової служби на посадах рядового складу, а отже під час проходження строкової військової служби.
Відповідно позивачу під час огляду в 2013 році було встановлено 1 групу інвалідності в зв`язку із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
На такий момент діяла наступна редакція ч. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Також, діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Порядок №499).
Відповідно до підпункту 4 п. 2 цього Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання військового обов`язку у розмірах, що передбачені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, оскільки право на таку допомогу виникає на момент встановлення інвалідності, отже така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Суд першої інстанції помилково застосував редакцію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка на день встановлення І групи інвалідності позивача - 23.01.2013 року, не діяла.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на ч. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Так, інвалідність позивачу було встановлено 23 січня 2013 року (довідка МСЕК сер.МСЕ-ЧНВ №220138), а до Ніжинського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразовою грошової допомоги ОСОБА_1 звернувся 18 лютого 2016 року, тобто більше ніж через 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.