Справа № 425/1109/17
Суддя: Романовський Є. О.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2017 Провадження №2-а/425/59/17

Справа №425/1109/17

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Романовського Є.О.,

за участю секретаря Вада Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.04.2017 року працівниками поліції відносно нього складено постанову серії АР № 662085 та накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі

255,00 гривень. Згідно зазначеної постанови, він 15.04.2017 року о 12-20 год. керуючи транспортним засобом «DAEWOO T13110», н.з. ВВ 8440 АС в м. Рубіжному по

вул. Визволителів біля магазину «Семьорочка» здійснив зупинку (стоянку) свого транспортного засобу ближче ніж 30 метрів від знаку 5.41.1 (зупинка автобуса), чим порушив п.п. 15.9е ПДР України.

У звязку з тим, що дана постанова не відповідає ст. 1 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про автомобільні дороги», просив суд постанову по справі про адміністративне правопорушення від 15.04.2017 року серія АР № 662085 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі та додатково пояснив суду, що він офіційно працює таксистом та 15.04.2017 року о 12-20 год. зробив зупинку в м. Рубіжне на території, що належить ДП «Рубіжанський ринок», щоб забрати пасажира, однак до нього відразу підійшли працівники поліції, попросили надати документи для перевірки та склали зазначену постанову, яку він відмовився підписувати та отримав по пошті 20.04.2017 року.

В судове засідання відповідач не з'явився, надіслав суду заперечення, згідно яких 15.04.2017 року нею, під час несення служби з нагляду за дорожнім рухом, приблизно о 12:20 годин, встановлено порушення вимог п. 15.9 (е) ПДР України, а саме позивач, керуючи транспортним засобом «Daewoo T13110» н.з. ВВ 8440 АС по вул. Визволителів у м. Рубіжному Луганської області здійснив зупинку ближче 30 метрів від знаку 5.41.1 (зупинка маршрутних транспортних засобів). Свої дії останній мотивував тим, що він зупинився на посадковому майданчику маршрутних транспортних засобів, щоб забрати пасажирів, так як працює таксистом і має право зупинитися в цьому місці. В подальшому позивач змінив свою причину зупинки та почав стверджувати, що він стоїть не на проїзній частині, а на узбіччі, однак, відповідно до відеозапису зі службових нагрудних камер поліцейських видно, що позивач здійснив зупинку майже на зупинці громадського транспорту, де стоять пасажири, які в свою чергу і повідомили працівників патрульної поліції про дане порушення ПДР. Відповідач посилається на визначення узбіччя, а саме згідно п.1.10 Правил дорожнього руху України, узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней), відповідно до відеозапису конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки на цій ділянці узбіччя не виділено.

У подальшому, згідно ст. 222 та ст. 276 КУпАП, було розглянуто порушення вимог 15.9 (е) ПДР України на місці вчинення правопорушення та винесено постанову серія

АР № 662085 від 15.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. Позивачу було роз'яснено його права, внаслідок чого позивач заявив клопотання про написання письмових пояснень, однак жодних клопотань про надання можливості скористатися допомогою адвоката не надходило. Постанова була складена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні, тому відповідач просить розглянути справу без її участі та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський, під час виконання своїх службових обовязків, зобовязаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення від 15.04.2017 року серії АР № 662085 вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. у зв'язку з тим, що він 15.04.2017 року о 12 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом «DAEWOO T 13110», номерний знак НОМЕР_1 в м. Рубіжне по вул. Визволителів, біля магазину «Сємьорочка» здійснив зупинку ближче ніж 30 метрів від знаку 5.41.1(зупинка автобуса), чим порушив п.п. 15.9 (е) ПДР України (а.с.3).

Згідно зі статтю 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

ОСОБА_1 отримав постанову від 15.04.2017 року АР № 662085 поштою 20.04.2017 року, що підтверджується копією конверту (а.с. 4), а звернувся до суду 29.04.2017 року, тобто в межах десятиденного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Відповідно до ст. 69 ч. 1 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п.15.9 (е) Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про адміністративне правопорушення від 15.04.2017 року, стверджуючи, що не порушував вимог п.п.15.9 (е) Правил дорожнього руху України, так як здійснив зупинку не на автомобільній дорозі, а на тротуарі та не заважав руху транспортних засобів, на підтвердження чого надав суду фотознімки, на яких зображено місце вчинення правопорушення (а.с. 5-7).

Згідно п. 15.1 Правил дорожнього руху України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Таким чином Правила дорожнього руху регулюють правила зупинки (стоянки) на дорогах.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України, автомобільна дорога, вулиця (дорога) частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій), а тротуаром є елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до абз. 4 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису, який було додано інспектором поліції до письмових заперечень проти позову, вбачається, що позивач здійснив зупинку на тротуарі біля магазину «Сємьорочка» по вул. Визволителів в

м. Рубіжному Луганської області, а не автомобільній дорозі ближче

30 м. від знаку 5.41.1(зупинка маршрутних транспортних засобів), як зазначено в постанові.

Також твердження відповідача, що ділянка на якій здійснив зупинку відповідач, не відокремлена від автомобільної дороги ні конструктивно ні суцільною лінією дорожньої розмітки спростовується фотознімками, наданими позивачем, на яких чітко видно бордюрний камінь, який відокремлює місце зупинки позивача від автомобільної дороги.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, правомірність свого рішення не довела, а обставини, викладені у її запереченнях не спростовують доводів позивача.

На думку суду, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення 15.9е Правил дорожнього руху України.

Щодо позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки їх вирішення виходить за межі його компетенції.

За приписами частини другої статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу, одна з яких - відсутність події і складу адміністративногоправопорушення (п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

З аналізу вказаної норми вбачається, що приймати одне із зазначених рішень має право орган (посадова особа), що уповноважений (- на) виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам «Стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень» від 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не в праві переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6-12, 69-71, 102, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 15 квітня 2017 року серії АР № 662085 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в сумі 255 (двісті пятдесят пять) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Є.О. Романовський