Справа № 804/616/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 р. Справа № 804/616/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Смоли» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про скасування повідомлень та визнання протиправними дій, -
Державне підприємство «Смоли» (далі ДП «Смоли») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (далі ДФІ в Дніпропетровській області), в якому просило:
- скасувати повідомлення Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області щодо проведення з 02.02.2016 року по 08.04.2016 року державного фінансового аудиту та ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Смоли» з 02.02.2016 року по 08.04.2016 року;
- визнати неправомірними дії Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області при прийнятті вищезазначених рішень, якими повідомлено ДП «Смоли».
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що прийняті Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області 20.01.2016р. рішення №04-05-05-15/519 та №04-17-05-05/534, якими позивача повідомлено про проведення державного фінансового аудиту та ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Смоли» з 02.02.2016 року по 08.04.2016 року, є такими, що прийняті в порушення норм чинного законодавства, оскільки органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів місцевого та державного бюджету, проте з 22.03.2012р. бюджетний рахунок позивача закритий. Отже у відповідача відсутні підстави для проведення зазначеного фінансового контролю в межах Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Також позивач вказував на те, що план контрольно-ревізійної роботи на 1 квартал 2016 року, відповідно до якого планувалося б здійснення державного фінансового аудиту та ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Смоли» з 02.02.2016 року по 08.04.2016 року, на офіційному веб-сайті контролюючого органу відсутній. Крім того, визначення відповідачем одночасного проведення фінансового контролю у формі державного фінансового аудиту та ревізії протягом одного перевіряємого періоду є недопустимим, з огляду на характер та призначення цих форм контролю. До того ж, період проведення ревізії суперечить вимогам законодавства, оскільки попередня планова виїзна ревізія охоплювала період діяльності позивача по 01.02.2013р. включно. Таким чином, намір відповідача провести ревізію за період з 01.01.2013р. по завершений місяць 2016 року не відповідає законодавству та дійсності. При цьому відповідно до п.1.1 Статуту ДП «Смоли» підприємство є учасником Державного концерну «Ядерне паливо», тому згідно з п.6 Порядку проведення державного фінансового аудиту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2006р. №361, окреме проведення фінансового аудиту підприємства, що є учасником державного господарського обєднання, утвореного відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.04.2008р. №650, є неможливим.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання його представник не зявився, надав суду клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника.
Відповідач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання його представник також не зявився, надав письмові пояснення на позов, в яких просив повністю відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що перевірка, повідомлення про яку є предметом оскарження у даній справі, не була проведена у звязку із не допуском керівництвом ДП «Смоли» посадових осіб Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області до перевірки. Вказав, що станом на 22.03.2016р. позивачу вручено чергове повідомлення від 18.03.2016р. № 201 про проведення перевірки.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, а також на строки розгляду адміністративних справ, встановлені ст.122 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2016р. Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області сформовано повідомлення №04-05-05-15/519 про проведення, відповідно до п.1.2.3.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на 1 квартал 2016 року, ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Смоли» за період з 01.01.2013 року по завершений місяць 2016 року.
У повідомленні вказано початок проведення ревізії - 02.02.2016р., а також дату закінчення ревізії - 15.03.2016р.
Також 20.01.2016р. Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області сформовано повідомлення №04-17-05-15/534 про проведення з 02.02.2016р. по 08.04.2016р. державного фінансового аудиту діяльності ДП «Смоли» за період з 01.01.2013р. по завершений місяць 2016 року відповідно до п.1.2.7.2 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області на 1 квартал 2016 року.
Вказані повідомлення отримано ДП «Смоли» 21.01.2016 року.
Вирішуючи позовні вимоги щодо скасування вказаних повідомлень та визнання протиправними дій щодо їх прийняття, суд зважає на наступне.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» №2939-XII від 26.01.1993р. (далі Закон №2939-ХІІ) (з відповідним змінами та доповненнями).
Згідно з ч.ч.1-4ст.11 Закону №2939-ХІІ плановою виїзною ревізією вважається ревізія у підконтрольних установах, яка передбачена у плані роботи органу державного фінансового контролю і проводиться за місцезнаходженням такої юридичної особи чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така планова виїзна ревізія. Планова виїзна ревізія проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного фінансового контролю не частіше одного разу на календарний рік. Право на проведення планової виїзної ревізії підконтрольних установ надається лише у тому разі, коли їм не пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної ревізії надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення. Проведення планових виїзних ревізій здійснюється органами державного фінансового контролю одночасно з іншими органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів. Порядок координації проведення планових виїзних перевірок органами виконавчої влади, уповноваженими здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів, визначається Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання, визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі Порядок №550).
Відповідно до п.4, п.5 Порядку №550 планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку. Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.
Пунктом 8 Порядку №550 встановлено, що контролюючий орган, що проводить планову виїзну ревізію, повідомляє об'єкту контролю одним із способів, визначених у пункті 39 цього Порядку, про дати її початку та закінчення. Планова виїзна ревізія розпочинається не раніше ніж через 10 календарних днів після надіслання об'єкту контролю повідомлення.
Згідно з п.35 Порядку №550 результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. На першому аркуші акта ревізії, який оформляється на бланку контролюючого органу, зазначається назва документа (акт), дата і номер, місце складення (назва міста, села чи селища).
Відповідно до п.45, п.46 Порядку №550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.
Пунктом 50 Порядку №550 визначено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно), Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).
Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Також Положенням про Держфінінспекцію установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.
Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону №2939-ХІІ згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право предявляти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів. При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Частиною 1 статті 13 Закону №2939-ХІІ встановлено, що дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.
Разом з тим, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.
Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України слідує, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.
Як зазначалося вище, статтею 13 Закону №2939-XII передбачено можливість оскарження дій службової особи, які пов'язані з порушенням порядку проведення перевірки (ревізії), наприклад, дій, які полягають у перевищенні повноважень службовою особою щодо обмеження прав у можливості ознайомлення з результатами контрольного заходу, (ревізії); дій щодо проведення ревізії без установлених законом підстав та/або з порушенням чинного законодавства тощо.
Виходячи з наведеного, до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси.
Обов'язковою ознакою рішень та дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.
Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
Як слідує з наведених приписів Порядку №550, повідомлення про проведення перевірки має суто інформативний характер та не наділено ознаками рішення субєкта владних повноважень, оскільки не несе в собі обовязкові для виконання субєктом господарювання приписи. Тим паче, що у разі його предявлення, але за відсутності законних підстав для призначення перевірки, субєкт господарювання наділяється правом не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення такої перевірки.
Вказане повідомлення не є актом індивідуальної дії, а є лише документом, за допомогою якого відбувається інформування субєкта господарювання про певні обставини (початок та кінець проведення перевірки тощо).
Так само і дії службової особи контролюючого органу щодо складання такого повідомлення про проведення ревізії не мають безпосереднього впливу на права та обов'язки позивача та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.
Водночас, права та обовязки для субєкта господарювання, ревізію (перевірку) якого проведено, породжує саме рішення, прийняте за результатами такої перевірки (ревізії),як-то вимога або застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства тощо.
Отже, позовна вимога у вигляді визнання протиправними та скасування повідомлення про проведення перевірки (ревізії) та дій відповідача щодо прийняття таких повідомлень є неналежно обраним способом правового захисту позивача, оскільки вирішення такого спору не захищає саме по собі його права чи інтереси. За наявності обґрунтованого позову належним способом такого захисту є оскарження рішення контролюючого органу, яке і містить обовязкове для виконання волевиявлення субєкта владних повноважень відносно конкретного підприємства.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, у вигляді сплати судового збору відповідно до ст.94 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Смоли» до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області про скасування повідомлень та визнання протиправними дій відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1