Справа № 817/2033/16
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року 09 год. 50 хв. РівнеСправа № 817/2033/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Мідліка А.В; представників позивача ОСОБА_1 (довіреність від 02 лютого 2017 року) та ОСОБА_2 (довіреність від 02 лютого 2017 року); представника відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 24 січня 2017 року); представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 (довіреність від 29 жовтня 2015 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування акту та припису.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі іменується позивач) до Управління Держпраці у Рівненській області (далі іменується відповідач) про визнання протиправними та скасування: акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №50А/04-11 від 10.11.2016, та припису №38П/04-11/50А від 10.11.2016.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган не мав правових підстав для проведення перевірки, оскільки у нього була відсутня згода на її проведення від Держпраці України, що визначено абзацом 4 пункту 3 пунктом Наказу Міністерства соціальної політики України «Про затвердження Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів» від 02.07.2012 №390. Позивач зазначає, що описане в акті перевірки та приписі порушення трудового законодавства в частині несвоєчасного надання працівнику довідки про його роботу, не відповідає дійсності, оскільки на вимогу працівника позивачем надано довідку у місячний термін, як передбачено статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою судді Гломба Ю.О. від 15.12.2016 провадження в адміністративній справі відкрито та ухвалою суду від 20.12.2016 справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою судді Недашківської К.М. від 22.05.2017 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 30.06.2017, прибули представники позивача, підтримали заявлені позовні вимоги, та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову, та вказав, що згода Держпраці України на проведення перевірки філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» була наявна, а тому процедура проведення такої перевірки була дотримана контролюючим органом повністю. Щодо виявленого під час перевірки порушення норм трудового законодавства відповідач вказав, що позивачем порушено строки надання працівнику довідки про його роботу, оскільки таку довідку позивач був зобовязаний надати у пятнадцятиденний строк з моменту звернення, відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян». Відповідач вказав, що питання видачі працівнику довідки про його роботу не потребує додаткового вивчення, а відтак позивач повинен був надати довідку невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів. Відтак, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

До суду також прибув представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, та підтримав правову позицію відповідача по суті спору. По предмету позову представник третьої особи вказав, що у листі Управління Держпраці у Рівненській області від 11.11.2016, адресованому громадянці ОСОБА_6, вказано, що відповідальною особою банку у період з 06.07.1999 по 24.10.2016 за надання відповіді на звернення громадян був ОСОБА_5. Проте, третя особа не погоджується з таким твердженням контролюючого органу, оскільки відповідно до довіреності від 31 липня 2015 року право першого підпису документів надано ОСОБА_7, і саме ця особа в період звернення громадянки ОСОБА_6 із заявою про видачу довідки про роботу повинна була підписувати усі документи, в тому числі і довідки.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 30.06.2017.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним державним інспектором Управління Держпраці у Рівненській області проведено позапланову перевірку філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» в період з 09.11.2016 по 10.11.2016, за результатами якої складено ОСОБА_2 перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування 50А/04-11 від 10.11.2016 (далі іменується ОСОБА_2 перевірки) (а.с. 8).

На підставі ОСОБА_2 перевірки відповідачем сформовано Припис №38П/04-11/50А від 10.11.2016 (далі іменується Припис) (а.с. 11), яким зобовязано позивача в подальшій роботі вживати заходи щодо недопущення порушень строків, визначених для видачі довідок про роботу та заробітну плату працівникам.

Приписом зобовязано позивача у строк до 20 грудня 2016 року письмово інформувати Управління Держпраці у Рівненській області про прийняті заходи щодо виконання даного Припису.

Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оскаржуваних Припису та Акту перевірки, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, на наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці» №96 від 11.02.2015 (далі іменується Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення №96).

За приписами пункту 1 Наказу Міністерства соціальної політики України «Про затвердження Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці» №340 від 27.03.2015, зареєстрованому у міністерстві юстиції України за №438/26883, (далі іменується Положення №340), Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення №340, Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Нормативним актом, який встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності субєктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386, є Наказ Міністерства соціальної політики України «Про затвердження Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів» від 02.07.2012 №390 (далі іменується Порядок №390).

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Порядку №390, позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

З матеріалів страви вбачається, що позапланова перевірка була проведена на підставі скарги громадянки ОСОБА_6 від 11.10.2016 (а.с. 37) про порушення позивачем норм трудового законодавства в частині невидачі у встановлені законом строки довідки про її роботу.

Позивач зазначає, що відповідачем порушено вимоги абзацу 4 пункту 3 Порядку №390, оскільки позапланова перевірка була проведена без наявності відповідної згоди Держпраці України на її проведення.

На переконання суду дані посилання позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позапланова перевірка була проведена відповідачем на наявності відповідного погодження Держпраці України на її проведення, що підтверджується наявним у матеріалах справи листом від 25.10.2016 №10589/14.1/4.2-ДП-16, яким надано згоду на проведення позапланових перевірок, зокрема, Філії Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» (рядок 5 таблиці) (а.с. 135).

Відповідно до пункту 6 Порядку №390, перевірка складається з таких етапів: Робота з документами, наданими субєктами господарювання на вимогу Інспектора; Оформлення документів за результатами перевірки. Ознайомлення субєктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки. Проведення за результатами перевірки розяснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За правилами пункту 7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на результатами проведеної позапланової перевірки був складений ОСОБА_2 перевірки та сформовано Припис про усунення порушень.

Надаючи правову оцінку діям та рішенням відповідача субєкта владних повноважень, виходячи з критерію «діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України», суд зазначає наступне.

За змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України фундаментальна юридична категорія, що є критерієм правового життя суспільства і громадян. Це «комплексне політико-правове явище, що відображає правовий характер організації суспільного життя, органічний звязок права і влади, права і держави»; законність це принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин.

«На підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями розуміються як ті, на наявність яких прямо вказує закон так звані «прямі повноваження», так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) «похідні повноваження».

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіривши обставини щодо дотримання процедури проведення перевірки, суд дійшов висновку, що відповідач при її проведенні діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування ОСОБА_2 перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування 50А/04-11 від 10.11.2016, суд зазначає наступне.

За правилами пункту 7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки.

Суд зазначає, що акт перевірки це службовий документ, який підтверджує сам факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації та опис обставин про виявлені порушення вимог законодавства.

У даному випадку ОСОБА_2 перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність субєкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії в розумінні частини 1 статті 17 КАС України.

Відтак, суд дійшов висновку, що така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Припису, суд зазначає наступне.

Як зазначено в ОСОБА_2 перевірки та оскаржуваному Приписі, перевіркою встановлено, що в порушення вимог статті 49 Кодексу законів про працю України (далі іменується КЗпП України) та статті 20 Закону України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі іменується Закон України №393/96-ВР), позивачем не надано працівнику на його вимогу довідку стосовно трудової діяльності у пятнадцятиденний термін. Зокрема, громадянка ОСОБА_6 22.09.2016 звернулася до роботодавця із заявою про видачу довідки про вихід її на роботу по закінченню відпустки по вагітності та пологах, а 27.09.2016 подала повторну заяву щодо видачі довідки. Роботодавцем 24.10.2016 було письмово проінформовано працівника про можливість отримати довідку у відділі кадрового адміністрування філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (кабінет №404 у робочий час). 03 листопада 2016 року, після отримання письмового звернення ОСОБА_8 від 28.10.2016, довідка за номером 13-15/75 від 03.11.2016 була направлена працівнику поштою (повідомлення про вручення поштового відправлення №730, опис вкладення до цінного листа з повідомленням від 03.11.2016, фіскальний чек №203 від 03.11.2016).

Позивач не заперечує факту звернення громадянки ОСОБА_6 із заявою про видачу довідки від 22.09.2016 та факту надіслання такої довідки на її адресу поштою 03.11.2016, проте зазначає, що така довідка була надана у строк, встановлений законом.

Так, позивач зазначає, що заява ОСОБА_6 була направлена для виконання у відділ кадрового адміністрування філії Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк». Враховуючи звільнення з роботи працівника відділу кадрового адміністрування, у цей період збільшився обсяг виконуваної роботи працівників відділу, а саме: на розгляді у відділі перебувала значна кількість заяв на видачу довідок для працівників банку, здійснювалася підготовка документів на оформлення пенсій працівникам та надання інформації по працівниках на запит юридичного відділу Рівненського міського центру зайнятості. Саме у цей час проходили та тривають по даний час роботи з впровадження програмного забезпечення автоматизації внутрішньобанківської (господарської) діяльності «Парус-Корпорація», версія 8, тому внесення та редагування відомостей щодо працівників, формування наказів на прийняття, переведення, звільнення, оформлення відпусток та відряджень працівникам здійснюється відділом кадрового адміністрування паралельно у двох програмах. Враховуючи вище викладене, було прийнято рішення надавати відповіді на запити у черговості їх надходження. Беручи до уваги те, що звернення ОСОБА_6 надійшло 22.09.2016 відповідь було надано у встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» строк один місяць. Враховуючи те, що 22.09.2016 була субота, відповідь заявниці була надана на наступний робочий день, а саме 24.10.2016.

Позивач також вказує, що відповідно до статті 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Водночас, строк видачі зазначених довідок у КЗпП України не встановлений.

Дослідивши зміст наявних у матеріалах справи документів, зокрема, заяв громадянки ОСОБА_6 та наданих позивачем відповідей, суд зазначає, що зазначення позивачем у позовній заяві дати 22.09.2016 як вихідний день субота, не відповідає дійсності, оскільки дата 22.09.2016 четвер.

Беручи до уваги посилання позивача на те, що ним була надана відповідь у місячний термін (тобто до 22.10.2016 включно), то суд розцінює зазначення дати 22.09.2016 субота, як технічну помилку у змісті позову.

Суд зазначає, що суть спору між сторонами стосується, зокрема, терміну видачі довідки: позивач вказує на обовязок видачі такої довідки у місячний термін, а контролюючий орган вказує на обовязок видати довідку у пятнадцятиденний термін.

Так, відповідно до статті 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

На обґрунтування своїх правових позицій, сторони по справі посилаються на статтю 20 Закону України №393/96-ВР, яка визначає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Тобто, позивач вказує на обовязок видачі довідки у місячний термін, а контролюючий орган вказує на відсутність потреби у додатковому вивченні звернення громадянки ОСОБА_6 та на обовязок видати таку довідку невідкладно, але не пізніше пятнадцяти днів від дня отримання звернення.

З даного приводу суд зазначає, що відповідно до статті 12 Закону України №393/96-ВР, дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

На переконання суду, дія статті 20 Закону України №393/96-ВР не може поширюватися на порядок розгляду заяви громадянки ОСОБА_6 про видачу довідки щодо її роботи, оскільки розгляд такої заяви встановлений трудовим законодавством.

Разом з тим, хоча стаття 49 КЗпП України і визначає обовязок власника або уповноваженого ним органу видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, проте не встановлює на законодавчому рівні строків видачі такої довідки.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах аналогії закону як засобу усунення прогалин у законодавстві.

Отже, аналогія закону має місце, якщо: 1) відносини, щодо яких виник спір, за своїм характером потребують цивільно-правового регулювання; 2) ці відносини не регулюються будь-якими конкретними нормами права; 3) вирішення спору, що виник, не можливе, виходячи із засад і змісту законодавства; 4) є закон, який регулює схожі відносини і може бути застосований до цих відносин.

Суд зазначає, що норма статті 20 Закону України №393/96-ВР може бути застосована для врегулювання відносин, щодо яких виник спір, за аналогією закону, оскільки така норма регулює схожі відносини і може бути застосована щодо них.

На переконання суду, заява (звернення) громадянки ОСОБА_6 про видачу довідки щодо її роботи не потребує додаткового вивчення, а відтак, позивач був зобовязаний видати таку довідку невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня отримання заяви (звернення).

Таким чином, посилання контролюючого органу в ОСОБА_2 перевірки та Приписі на обовязок позивача видати громадянці ОСОБА_6 довідку про її роботу у пятнадцятиденний термін, є обґрунтованим.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що зволікання з видачею довідки було зумовлено звільненням з роботи працівника відділу кадрового адміністрування та збільшенням у цей період обсягу виконуваної роботи працівників відділу, оскільки такі обставини не звільняють позивача від обовязку у законодавчо встановлені терміни видати довідку працівнику про його роботу.

Окрім того, позивач у судовому засіданні вказав, що в ОСОБА_2 перевірки та Приписі контролюючим органом встановлено порушення норм законодавства про працю, а відтак відповідач був зобовязаний застосувати до позивача відповідний вид санкції згідно статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення; такий вид санкції як: «в подальшій роботі вживати заходи щодо недопущення порушень строків, визначених для видачі довідок про роботу та заробітну плату працівникам» відсутній у переліку санкцій статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак відповідач був зобовязаний скласти протокол, чого зроблено не було.

Представник відповідача вказав, що на момент проведення перевірки та формування ОСОБА_2 перевірки і Припису, виявлене порушення щодо несвоєчасної видачі працівнику довідки про роботу вже було усунено, а відтак протокол не складався контролюючим органом.

З даного приводу суд зазначає, що за своєю правовою природою припис контролюючого органу є заходом попередження, який спрямований на можливість усунення субєктом господарювання виявлених порушень під час перевірки.

Визначення певної санкції статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення здійснюється під час складання протоколу, а не припису.

У даному випадку контролюючим органом сформовано Припис (як рішення субєкта владних повноважень) з дотриманням принципу пропорційності зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: 1) здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти; 2) якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей; 3) несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; 4) для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі» засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Відтак, суд дійшов висновку, що застосування до позивача такого попереджувального заходу, як «в подальшій роботі вживати заходи щодо недопущення порушень строків, визначених для видачі довідок про роботу та заробітну плату працівникам», є обґрунтованим та таким, що у повній мірі відповідає обставинам, встановленим під час перевірки.

Щодо пояснень та доводів представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, суд вважає за необхідне вказати, що в межах даної адміністративної справи розглядається питання правомірності проведення перевірки та надання оцінки рішенню контролюючого органу Припису, як попереджувального заходу. Натомість, питання щодо відповідальної особи за видачу та підпис документів у період звернення громадянки ОСОБА_9 із заявою про видачу довідки про роботу не підлягає встановленню, оскільки оскаржуваний Припис оформлено щодо філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», а не відносно конкретної посадової особи банку. Окрім того, за результатами перевірки контролюючим органом не приймались рішення про притягнення відповідальної особи банку до певного виду відповідальності.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем субєктом владних повноважень у повній мірі доведено правомірність дій щодо проведення перевірки філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», та рішень, які прийняті за її результатами, а відтак заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська