Справа № 825/634/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/634/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання незаконними та скасування вимог, стягнення матеріальних та моральних збитків,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати вимоги відповідача про сплату боргу від 14.01.2011 року та від 19.03.2014 року, незаконними;

- скасувати вимоги відповідача про сплату боргу від 14.01.2011 року та від 19.03.2014 року;

- стягнути з відповідача матеріальні збитки та за моральні страждання в сумі 186 991,00 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 99, 100 КАС України з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Зокрема, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інші проти Великобританії» (рішення від 22.10.1996 року), «Девеер проти Бельгії» (рішення від 27.02.1980 року)).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2. ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналогічні процесуальні дії суду передбачені п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України відповідно до якого, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_2 оскаржує рішення Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 14.01.2011 року та від 19.03.2014 року.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Управлінням Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Чернігова 14.01.2011 року було винесено вимогу про сплату боргу № 258, з повідомленням-розрахунком № 112, якою від ОСОБА_2 вимагалось сплатити заборгованість зі сплати страхових внесків в сумі 783,66 грн. (а.с. 41, 43). Зазначену вимогу позивач оскаржив до УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова 19.01.2011 року, що підтверджується копією претензії (а.с. 42). Таким чином, позивач дізнався про винесення органом пенсійного фонду вимоги про сплату боргу від 14.01.2011 року № 258 одразу після її винесення.

Рішенням УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова від 20.01.2011 року № 236/03, вищевказану вимогу було залишено без змін (а.с. 44-45). За розглядом подальших скарг позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України було винесено рішення від 11.02.2011 року № 865/10, а Пенсійним фондом України винесено рішення від 20.04.2011 року № 8030/09-10, якими вимогу Управління Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Чернігові від 11.01.2011 року № 258 залишено без змін (а.с. 46-48, 49-50).

Отже, відповідно до вимог частини четвертої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що з моменту отримання позивачем остаточного рішення Пенсійного фонду України у ОСОБА_2 розпочався сплив місячного терміну на оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки зі сплати страхових внесків. Позивачем в судовому засіданні не надано доказів неотримання рішення Пенсійного фонду України.

Вимога про сплату боргу від 11.01.2011 року№ 528 була пред'явлена до примусового виконання та, як свідчить постанова державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 08.11.2012 року, ОСОБА_2 сплатив суму заборгованості, визначену у вищевказаній вимозі (а.с. 51).

Також судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернігові 19.03.2014 року було винесено вимогу № Ф-5 про сплату ОСОБА_2 заборгованості зі сплати страхових внесків в сумі 807,54 грн. Згідно корінця вимоги від 19.03.2014 року № Ф-5 зазначена вимога отримана особисто позивачем 19.03.2014 року, про що свідчить його підпис (а.с. 52). Тобто, позивач дізнався про порушення своїх прав саме в момент отримання вказаної вимоги та з цього моменту у ОСОБА_2 почався відлік строку звернення до суду, передбачений частиною п'ятою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Доказів оскарження вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові від 19.03.2014 року № Ф-5, в адміністративному порядку, позивачем надано не було.

Відповідно до відтиску штемпеля Чернігівського окружного адміністративного суду позовну заяву до суду ОСОБА_2 подано 18.04.2017, тобто після спливу строків звернення до суду, передбачених частинами четвертою та п'ятою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду. Документів, які свідчили б про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали ОСОБА_2 звернутися за захистом порушених прав у строки встановлені законом, також немає.

Крім того, судом попередньої інстанції вірно зазначен, що посилання позивача та його представника на ту обставину, що ОСОБА_2 є пенсіонером з обмеженими матеріальними статками, що свідчить про те, що він не міг скористатись державною програмою про безоплатну вторинну правову допомогу, є безпідставним з наступних підстав.

Законом України від 02.06.2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу" визначено зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги, зокрема, вторинної.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до критерію малозабезпеченості вказаний Закон надає право на безоплатну вторинну правову допомогу особам, середньомісячний сукупний дохід сім'ї яких нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум" для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення та інвалідам, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб.

Безоплатну вторинну правову допомогу, надають утворені за рішенням Міністерства юстиції центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, які відповідно до зазначеного Закону діють з 01.01.2013 року в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

З 01 січня 2013 року центри забезпечують надання безоплатної вторинної правової допомоги лише особам, до яких застосовано адміністративне затримання та арешт; підозрюваним у вчиненні злочину особам, які затримані органами дізнання та слідства; особам, до яких як запобіжний захід обрано взяття під варту; особам, у справах яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України участь захисника є обов'язковою. Надання безоплатної вторинної правової допомоги іншим категоріям осіб, до яких віднесений і ОСОБА_2, які згідно із Законом мають право на таку допомогу, з інших питань, забезпечувалось поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

Отже, починаючи із 2015 року, ОСОБА_2 мав право на отримання вторинної правової допомоги, як особа з обмеженими матеріальними статками, однак звернувся за вказаною допомогою лише в 2017 році, що підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю від 02.02.2017 року (а.с. 31).

Таким чином, наведені обставини ніяким чином не перешкоджали ОСОБА_2 звернутись до суду із даним позовом у строки, встановлені ст. 99 КАС України, а тому не можуть бути визнані поважною причиною пропуску таких строків.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 199, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського районного суду Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 05 липня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.