Справа № 808/2763/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
04 липня 2017 рокусправа № 808/2763/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі №808/2763/16 за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та скасування наказу, -
ВСТАНОВИВ:
21.09.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.55) просив:
- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 в частині звинувачення ОСОБА_1 у вживані спиртних напоїв у службовий час та позбавлення ОСОБА_1 премії у повному обсязі за липень 2016 року на суму 4734 грн. та позбавлення 20% щомісячної додаткової грошової винагороди на суму 3320,47 грн.
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18 липня 2016 року №488;
- скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2016 року № 525 «Про виплату премії військовослужбовцям військової частини польова пошта НОМЕР_2 за липень 2016 року»;
- скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2016 року № 524 «Про внесення змін та доповнень до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 грудня 2015 року № 997»;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повернути на користь позивача суму позбавленого грошового забезпечення у розмірі 8054,47 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 8054,47 грн.;
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що Командир безпідставно позбавив його премії та 20% щомісячної винагороди, оскільки будь-які докази (довідки, акти огляду лікаря чи довідка з наркологічного диспансеру) про вживання алкогольних напоїв чи знаходження на військовій службі у нетверезому стані відсутні. При цьому, позивач заперечував факт вживання алкогольних напоїв у службовий час на території військової частини, або ж виконання обов`язків військової служби у нетверезому стані.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 в частині позбавлення ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за липень 2016 року.
скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2016 року №525 «Про виплату премії військовослужбовцям військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за липень 2016 року».
скасовано пункт 1 наказу Командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2016 року №524 «Про внесення змін та доповнень до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29 грудня 2015 року №997» в частині виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за липень 2016 року в розмірі 40% за випивання алкогольних напоїв у службовий час.
стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 премію за липень 2016 року в розмірі 4734,00 грн. та щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 3320,47 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, фактично мотивована посиланням на наявність постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.09.2016р. у справі №480/2179/16-п, якою встановлено обставини, які свідчать про те, що позивач не перебував у стані алкогольного сп`яніння, під час несення служби.

Не погодившись з постановою суду, Командир військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що нетверезий стан може підтверджуватися не лише медичною довідкою, але й іншими доказами, яким суд має надавати правову оцінку. На думку відповідача, показання свідків, які не суперечать один одному, а так само результати службового розслідування є достатньо обґрунтованими, ними підтверджено факт вживання позивачем спиртних напоїв у службовий час на території військового об`єкту. Тому, заявник апеляційної скарги вважає, що дії Командира при позбавленні позивача премії та зменшення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди є правомірними та узгоджуються з вимогами Інструкції №260 від 11.06.2008р. та №595 від 15.11.2010р. Крім того, відповідач зазначає, що накази Командира військової частини є обов`язковими для підтримання військової дисципліни та недопущення подібних випадків її порушення в майбутньому усіма військовослужбовцями.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, 30.03.2015р. призначений начальником штабу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_3 , копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.14)

Наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 за №423 від 21.06.2016р., за фактом недбалого ставлення до військової служби начальником штабу військової частини ппВ0580 майором ОСОБА_1 під час участі у тактико-спеціальних заняттях з бойовою стрільбою на загальновійськовому Широколанівському полігоні військової частини пп НОМЕР_4 з 13.06.2016ор. по 18.06.2016р. наказано провести службове розслідування, з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню та встановлення ступеня вини. Підставою для видачі вказаного Наказу стало те, що відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира 1-го зенітно-артилерійського взводу військової частини НОМЕР_5 гвардії прапорщика ОСОБА_2 , виявлено перебування керівника стрільб майора ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння з перешкоджанням проведення бойових стрільб (а.с.30).

18.07.2016р. Командиром військової частини видано Наказ за №488, яким матеріали службового розслідування на майора ОСОБА_1 направлено до військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України. Згідно вказаного Наказу, в ході розслідування підтверджено факт вживання спиртних напоїв майора ОСОБА_1 14.06.2016, 15.06.2016 у службовий час, під час виконання тактико-спеціального заняття з бойовою стрільбою на території військового об`єкту, а саме на Широколанівському полігоні (а.с.31) (далі Наказ №488).

05.08.2016р. Командиром військової частини НОМЕР_1 видано Наказ №524 від 05.08.2016р., яким внесено зміни та доповнення до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2015р. №997, п.1 якого наказано виплатити особовому складу військової частини ппВ0580 щомісячну додаткову грошову винагороду за липень місяць 2016 року в розмірі 60%, за винятком: майору ОСОБА_1 частково виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за липень місяць 2016 року в розмірі 40% за вживання алкогольних напоїв у службовий час (а.с.33) (далі Наказ №524).

Цього ж дня, 05.08.2016р. Командиром видано наказ №525, п.3 якого наказано не встановлювати премію начальнику штабу першому заступнику командира військової частини пп НОМЕР_2 майору ОСОБА_1 за вживання спиртних напоїв у службовий час під час виконання тактико-спеціального заняття з бойовою стрільбою на території військового об`єкту з 14 червня 2016 року по 15 червня 2016 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.07.2016 №488) (а.с.35) (далі Наказ №525).

Не погодившись з фактом вживанням спиртних напоїв, і як наслідок, з діями відповідача щодо позбавлення премії та зменшення розміру щомісячного додаткового грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2016 року по справі №480/2179/16-п встановлено, що позивач не перебував у стані алкогольного сп`яніння, під час несення служби. Вказана постанова, як зазначив суд, є обов`язковою для застосування згідно ч.4 ст.72 КАС України. Відмовляючи в частині заявлених вимог, суд зазначив, що наказ №488 складений за результатами службового розслідування, для направлення матеріалів службового розслідування до військової прокуратури, а визначення щодо підтвердження фактів вживання спиртних напоїв позивачем у службовий час є висновком відповідача за результатами розгляду матеріалів службового розслідування, що є підставою для направлення матеріалів прокурору та не може бути визнано звинуваченням. З огляду на відсутність доказів понесення позивачем втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Враховуючи, що рішення суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем не оскаржено, а апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду у вказаній частині, колегія суддів, відповідно до ст.195 КАС України, переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині задоволених позовних вимог.

Так, колегія суддів в повній мірі не може погодитися з висновками суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 за №260 (далі Інструкція №260).

Порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди визначає Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена Наказом Міністра оборони України 15.11.2010 за №595 (далі Інструкція №595).

При винесенні спірних наказів, командир військової частини керувався нормами вказаних Інструкцій.

Відповідно до п.31.6 Інструкції №260 Командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю, зокрема, за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння).

Відповідно до п.10 Інструкції №595 Командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди, зокрема, за уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння).

Отже, диспозиції вказаних норм права містять об`єктивну сторону, що складається із двох самостійних діянь вживання військовослужбовцями алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час та прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння), за що передбачені юридичні наслідки визначені санкціями вказаних норм позбавлення військовослужбовців премії та зменшення розміру винагороди.

З огляду на зміст Наказів №524 та №525, позивача позбавлено премії за липень 2016 року та зменшено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди саме за «вживання алкогольних напоїв у службовий час».

Суд першої інстанції при обґрунтуванні мотивів задоволення позову посилався на те, що позивач не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час несення служби, як на думку суду, це встановлено постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області.

На думку колегії суддів, «нетверезий стан», «стан алкогольного сп`яніння» та «вживання алкогольних напоїв» не є тотожними поняттями, і мають різні способи дослідження та доказування, з огляду на те, що поняття «вживання алкогольних напоїв» передбачає активну дію особи щодо вживання алкогольного напою. При цьому, наслідком вжиття алкогольних напоїв не обов`язково є досягнення «стану алкогольного сп`яніння»/«нетверезого стану», оскільки достатньо лише одного факту їх вживання. З огляду на що, поняття «вживання алкогольних напоїв» є дещо ширшим за поняття «перебування у стані алкогольного сп`яніння» або «перебування у нетверезому стані». При цьому, «стан алкогольного сп`яніння» може бути підтверджено або медичним висновком або показниками спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, на відміну від «вживання алкогольних напоїв».

Тобто, в межах розгляду даної справи, з`ясуванню підлягає саме факт активної дії ОСОБА_1 щодо вживання алкогольних напоїв у службовий час, за що безпосередньо і був позбавлений премії та 20% щомісячної додаткової грошової винагороди.

Як вбачається з Акту проведення службового розслідування (а.с.80), згідно пояснень свідків, неодноразово було помічено, що ОСОБА_1 під час перебування у військовій частині НОМЕР_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння. З огляду на це, дійшовши висновку, що позивач вжив алкогольні напої в службовий час, на території в нетверезому стані виконував обов`язки військової служби, заступник командира дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушення ч.1 ст.172-20 КУпАП.

Натомість, як вже було зазначено, свідки самостійно не можуть установити стан алкогольного сп`яніння, проте, дійсно можуть виявити ознаки такого сп`яніння, які можуть бути підставою для проведення медичного огляду. Доказів проведення такого огляду, за наслідками якого, можна б було б встановити факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, матеріали службового розслідування не містять, як не містять і доказів безпосереднього факту вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не доведено факту вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв 14.06.2016р. та 15.06.2016р. на території військової частини, колегія суддів вважає, що підстави для винесення спірних наказів в оскарженій частині відсутні.

Щодо постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.09.2016 року у справі №480/2179/16-п, яку суд першої інстанції поклав в основу свого судового рішення, слід зазначити наступне.

Частина 1 ст.172-20 КУпАП передбачає відповідальність за військове адміністративне правопорушення розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Вказаною постановою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за згаданою статтею КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова мотивована тим, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не зібрано достатньо належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність події адміністративного правопорушення, а саме: до протоколу не долучено медичної довідки щодо перебування (не перебування) ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння в період з 14.06.2016 року по 15.06.2016 року, коли він виконував службові обов`язки, або докази на підтвердження відмови проходження ним медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Тобто, вказана постанова не містить висновку, що позивач не перебував у стані алкогольного сп`яніння, під час несення служби, на що послався суд першої інстанції як на встановлений факт, а тому вказана постанова не може мати преюдиційне значення в межах розгляду даної справи.

Більш того, відповідно до ч.4 ст.72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Тобто, постанова суду у справі про адміністративний проступок є обов`язковою для адміністративного суду в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, лише у випадку розгляду справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалена така постанова суду.

Пунктом 31.6 Інструкції №260 передбачено таку підставу для позбавлення премії військовослужбовця, як винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією (за місяць, у якому така постанова надійшла у військову частину.

Тобто, постанова суду у справі про військове адміністративне правопорушення мала б преюдиційне значення при вирішення спору про позбавлення військовослужбовця премії саме на підставі такої постанови.

В даному ж випадку, позивача позбавлено премії за вживання алкогольних напоїв у службовий час, що, як зазначено вище, не доведено належними та допустимими доказами в межах розгляду даної адміністративної справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Враховуючи, що судом першої інстанції вірно вирішено спір по суті, а відповідно до ст.202 КАС України порушення норм матеріального та процесуального права може бути підставою для скасування рішення суду лише якщо це призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за можливе залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Командира військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі №808/2763/16 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 05.07.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк