Справа № 690/123/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 690/123/17 Головуючий у 1-й інстанції: Пасацька Л.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Желтобрюх І.Л., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Логінова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області на постанову Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області про визнання незаконними та протиправними дій, скасування постанови та закриття провадження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області (далі - відповідач) про:

- визнання незаконними та протиправними дій інспектора з благоустрою виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області та адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ватутінської міської ради Черкаської області;

- скасування постанови від 28.03.2017 р. № 18, винесеної адміністративною комісією виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП;

- закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 травня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано незаконними дії інспектора з благоустрою виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області при складанні протоколу від 10.03.2017 р. № 24 та протиправними дії адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ватутінської міської ради Черкаської області при винесенні постанови від 28.03.2017 р. № 18; скасовано постанову від 28.03.2017 р. № 18 про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. В іншій частині позовних вимог - відмовлено та стягнуто на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині визнання протиправними дій адміністративної комісії виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області та в частині стягнення витрат на правову допомогу, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконними дії інспектора при складанні протоколу від 10.03.2017 р., скасувати постанову від 28.03.2017 р. № 18 про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнути з місцевого бюджету м. Ватутіне за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Ватутінської міської ради на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в розмірі 320,00 грн.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване судове рішення прийнято судом за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ватутінської міської ради від 31.05.2006 р. № 2-69/V затверджено Правила утримання території м. Ватутіне, у п. 2.5 яких серед обов'язків учасників правовідносин передбачено укладання договорів з надавачами послуг на вивіз сміття та відходів згідно санітарних паспортів для юридичних осіб та згідно норм накопичення побутових відходів відповідно до рішення Ватутінської міської ради від 20.04.2005 р. № 184 для фізичних осіб, здійснення своєчасної сплати за вивіз сміття відповідно до діючих тарифів.

Позивач є власником нежилого приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого на 1 поверсі 5 поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області від 25.01.2017 р. № 38 визначено виконавцем послуг зі збирання, вивезення та розміщення твердих побутових відходів на території м. Ватутіне та с. Скаливатка приватного підприємця ОСОБА_5

Зазначене рішення Ради було розміщено на офіційному сайті та опубліковано 27.01.2017 р. в газеті «Місто робітниче».

15.02.2017 р. виконавчим комітетом Ватутінської міської ради позивачу було направлено лист № 236/02-21, яким повідомлено про необхідність укладення договору на вивіз сміття.

10.03.2017 р. головний спеціаліст, інспектор з благоустрою відділу соціально-економічного розвитку виконавчого комітету Ватутінської міської ради Слободянюк А.І. прибув за адресою місцезнаходження магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», разом зі свідком ОСОБА_7, яка також є контролером ФОП ОСОБА_5, для зясування обставин щодо не укладення позивачем договору з надавачами послуг на вивіз сміття та відходів, однак позивач за вказаною адресою не знаходився.

Після цього зазначена посадова особа та вказаний свідок прибули за адресою місця реєстрації проживання ОСОБА_3 як фізичної особи: АДРЕСА_1, однак позивач також був відсутній й за даною адресою.

У цей же день, 10.03.2017 р., інспектором з благоустрою відділу соціально-економічного розвитку виконавчого комітету Ватутінської міської ради Слободянюком А.І. за відсутності ОСОБА_3 відносно вказаної особи було складено протокол № 24, в якому зафіксовано, що позивач не уклав зі спеціалізованим підприємством договір на вивезення сміття з магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2.

У вказаному протоколі не зазначено місце його складання, час вчинення (дата) адміністративного правопорушення, невідомо якій особі, за відсутності позивача, було роз'яснено права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що зроблена відмітка у протоколі.

Копія зазначеного протоколу позивачу вручена не була, а була направлена вже 04.04.2017 р. у відповідь на його звернення вже після винесення постанови від 28.03.2017 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності.

14.03.2017 р. та 21.03.2017 р. адміністративною комісією виконавчого комітету Ватутінської міської ради позивачу за адресою місця його проживання було направлено повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення на 21.03.2017 р. та на 28.03.2017 р. відповідно, однак поштові конверти повернулися за закінченням терміну зберігання.

28.03.2017 р. адміністративна комісія виконавчого комітету Ватутінської міської ради за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача винесла постанову № 18, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850,00 грн.

30.03.2017 р. копія зазначеної постанови була направлена позивачу та отримана ним 07.04.2017 р.

Позивач, вважаючи протиправними дії інспектора щодо складання протоколу та дії адміністративної комісії щодо складання постанови, а також протиправною саму постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з даним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи судове рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що протокол від 10.03.2017 р. складений з порушенням вимог законодавства, що не було перевірено адміністративною комісією при винесенні постанови від 28.03.2017 р. та в сукупності з іншими обставинами вказує на протиправність її дій, а також з того, що в даному випадку відсутній склад правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з розрахунку її розміру по відношенню до мінімальної заробітної плати, а також з того, що такі витрати підтверджуються матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягаєтьс до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частинами 1, 5 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Адміністративними комісіями справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем проживання порушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

У ст. 278 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів -тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, вимоги до процесуальних документів, які складаються у ході її провадження компетентним суб'єктом владних повноважень, та коло його прав і обов'язків, зокрема при винесенні постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, колегія суддів звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 10.03.2017 р. № 024 складений без зазначення місця його складання (вказано лише населений пункт), за відсутності позивача, відповідно, без роз'яснення йому прав та обов'язків, регламентованих ст.268 КУпАП, без забезпечення реалізації позивачем свого права на надання пояснень та ознайомлення зі змістом протоколу, а отже, з порушенням вимог ст. 256 КУпАП.

Крім того, інспектор з благоустрою в один і той самий день, 10.03.2017 р., виїхавши за адресою місця знаходження магазину та за адресою місця реєстрації ОСОБА_3 та не виявивши зазначеної особи, не вжив жодних заходів для забезпечення її присутності при встановленні факту правопорушення, а одразу ж склав протокол про адміністративне правопорушення, допустивши вищевказані порушення та взагалі не встановивши особу правопорушника, а натомість внісши до протоколу дані позивача, отримані з невідомих джерел та без виконання вимог законодавства про захист персональних даних.

У контексті викладеного, судова колегія зазначає, що у своїй апеляційній скарзі виконком Ватутінської міської ради погоджується з протиправністю дій інспектора при складанні вказаного протоколу /Т.1 а.с. 111 зі зворотного боку/.

При цьому, адміністративна комісія при виконавчому комітеті Ватутінської міської ради Черкаської області (далі - Комісія) при розгляді справи про адміністративне правопорушення та прийнятті за результатами її розгляду постанови від 28.03.2017 р. № 18 не перевірила правильність складання зазначеного протоколу, чим порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП.

Більш того, колегія суддів зазначає, що Комісія при винесенні зазначеної постанови, маючи відомості про те, що позивачу не направлено протокол від 10.03.2017 р. № 024, а також, що ним не отримано жодного повідомлення про розгляд його справи про адміністративне правопорушення, не встановила, чи взагалі обізнаний позивач щодо наявності такої справи та зазначеного протоколу та чи мав він можливість реалізувати свої права, регламентовані ст. 268 КУпАП.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до ст. 86 КАС України, апеляційний суд вважає, що Комісією було порушено законодавчо визначену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності її дій при винесенні постанови від 28.03.2017 р. № 18.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними зазначені дії Комісії, а також, що судом не здійснено офіційного з'ясування всіх обставин справи, спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій Комісії, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваної постанови в цій частині судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є правовою підставою для залишення рішення суду без змін.

Разом з тим, перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги в частині щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., судова колегія звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» регламентовано, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У Законі України «Про Державний бюджет на 2017 рік» станом на 01.01.2017 р. було встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1600,00 грн.

Отже, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 640,00 грн. за годину роботи.

При цьому, слід враховувати, що розмір витрат на правову допомогу, факт її надання позивачу та здійснення ним фактичної оплати послуг адвоката або іншого фахівця в галузі права входять до предмету доказування у справі та повинні підтверджуватися належними і допустимими доказами, у відповідності з вимогами ст. 70 КАС України, якими в даному випадку є відповідний договір та первинні документи, підтверджуючі обсяг наданих послуг, їх види, вартість та фактичну сплату позивачем коштів за них.

Аналогічний правовий підхід застосовано в ухвалах ВАСУ від 30.10.2014 р. № Д/800/11/14 та від 05.10.2015 р. № К/800/56923/13.

Водночас, колегія суддів встановила, що між позивачем та адвокатом Замковенко В.М. було укладено договір про надання правової допомоги від 10.05.2017 р. б/н /Т.1 а.с.52/.

У п. 1.1 вказаного договору визначено, що його предметом є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов'язані чи можуть бути пов'язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

При цьому, визначення видів послуг, що надаються на підставі договору про надання правової допомоги від 10.05.2017 р. б/н сторонами не вказано.

У п. 4.2 зазначеного договору сторони передбачили, що гонорар Адвоката становить 1000,00 грн.

У квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.05.2017 р. зазначено, що Адвокатом Замковенком В.М. від ОСОБА_3 прийнято 1000,00 грн. /Т.1 а.с.53/.

Акт прийому-виконання, специфікація та/або будь-який інший документ, який би підтверджував факт надання юридичних послуг, їх прийняття позивачем і те, які саме послуги були надані позивачу та в якому обсязі, включаючи витрачений час, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позивачем не надано достатніх та необхідних доказів, які б підтверджували факт надання юридичних послуг та відповідність заявленої ним суми витрат на правову допомогу вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Водночас, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 159 КАС України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а отже в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

З огляду на це, в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача заявлених ним витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., що не було встановлено судом першої інстанції, призвело до порушення норм матеріального і процесуального права, неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат даного виду та, відповідно до ст. 202 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду в цій частині.

Отже, апеляційна скарга виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області підлягає задоволенню частково, постанова Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 травня 2017 року в частині щодо стягнення з місцевого бюджету м. Ватутіне Черкаської області за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. - скасуванню, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 травня 2017 року в частині щодо стягнення з місцевого бюджету м. Ватутіне Черкаської області за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень) - скасувати.

В іншій частині постанову Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст.160 КАС України, виготовлено 05 липня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Желтобрюх І.Л.