Справа № 751/2050/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/2050/17 Головуючий у 1-й інстанції: Косач І.А. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А
04 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Степанюка А.Г.,
суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі - Ліневській В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -
У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, у подальшому заміненого на правонаступника Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України (далі Відповідач, Чернігівське ОУПФ) про:
- визнання неправомірною відмови Чернігівського ОУПФ, викладеної у формі листа від 15.03.2017 року №8590/00 про відмову у призначенні ОСОБА_1 трудової пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 10 років;
- зобов`язання Відповідача призначити, нарахувати та виплачувати Позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно заяви від 20.01.2017 року з дати звернення, а саме з 20.01.2017 року.
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.05.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач має право на зменшення пенсійного віку на 10 років у зв`язку з участю в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та наявними у матеріалах справи документами.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Наголошує на невірній оцінці судом першої інстанції доказів, що призвело до ухвалення помилкового рішення, оскільки довідка форми №122 видана не на підставі первинних документів, картка дозиметричного контролю не завірена підписами посадових осіб і печаткою, а також відсутні відомості про населений пункт зони відчуження, в якому виконувалися роботи.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в судове засідання не з`явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Як було встановлено судом першої інстанції, Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), 20.01.2017 року звернувся до Управління із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 10 років (а.с. 20), до якої було додано: копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 №144158 серії А (а.с. 8); довідку форми 122 від 25.01.2017 року №115, видану виробничим підрозділом моторвагонного депо «Чернігів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за роботу в зоні відчуження 21.06.1986 року, 09.07.1986 року, 05.09.1986 року, 16.10.1986 року, 07.03.1989 року, та в лютому 1993 року 8,2 години, у квітні 1993 року 5,4 години і травні 1993 року 2,1 години.
Листом від 15.03.2017 року №8530/00 (а.с. 14-15) Відповідач повідомив Позивача про те, що при проведенні зустрічної перевірки довідки форми 122 від 25.01.2017 року №115 встановлено, що будь-які записи щодо направлення ОСОБА_1 та перебування останнього у 30-ти кілометровій зоні в картці форми Т-2 та книгах наказів відсутні. Посадовою особою надано роз`яснення, що накази на відрядження у зону відчуження не надавались, оскільки вони здійснювалися згідно з режимом і графіком роботи локомотивних бригад та оформлювалися маршрутними листами, термін зберігання яких 3 роки. Крім того, Чернігівським ОУПФ підкреслено, що час фактичного перебування ОСОБА_1 у зоні відчуження відображено в годинах у картці дозиметричного контролю, які не завірені підписами посадових осіб і печаткою, а інших первинних документів за час роботи у зоні відчуження не надано. Крім іншого, Відповідачем у листі зазначено, що згідно постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року №153/10-43 для працівників, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії в зоні радіоактивного випромінювання було встановлено 6-ти годинний робочий день. Наведені обставини стали підставою для відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, оскільки не відпрацьовано жодного повного робочого дня в зоні відчуження та періоди роботи в 30-ти кілометровій зоні не підтверджені первинними документами.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФ України від 25.11.2005 року № 22-1, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність відмови Управління у призначенні Позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, оскільки останнім подано достатньо документів, якими підтверджується факт його роботи у зоні відчуження до 1 липня 1986 року.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) закріплено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Статтею 10 вказаного Закону передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років.
Відповідно до абз. 7 пп. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФ України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку було подано до Чернігівського ОУПФ, зокрема, такі документи:
- копію посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 року категорії 2 серії НОМЕР_1 від 01.12.1993 року (а.с. 8);
- довідку форми 122 від 25.01.2017 року №115, видану виробничим підрозділом моторвагонного депо «Чернігів» регіональної філії «Південно-західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за роботу в зоні відчуження 21.06.1986 року, 09.07.1986 року, 05.09.1986 року, 16.10.1986 року, 07.03.1989 року, та в лютому 1993 року 8,2 години, у квітні 1993 року 5,4 години і травні 1993 року 2,1 години.
Згідно записів №1 та №2 у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 17.07.1985 року (а.с. 11-13) Позивач з 16.07.1995 року по 11.11.1986 року працював на посаді помічника машиніста тепловоза основного локомотивного депо «Чернігів» ДТГО «Південно-Західна залізниця».
У картці дозиметричного контролю Позивача (а.с. 16) зазначено, що час роботи у зоні 21.06.1986 року склав 1,4 години, 09.07.1986 року 0,4 години, 05.09.1986 року 0,3 години, 16.10.1986 року 0,3 години. При цьому, дані відомості завірені підписом обліковця.
Поряд з іншим, судом апеляційної інстанції враховується, що наказом локомотивного депо «Чернігів» від 29.10.1992 року №170 (а.с. 17) було проведено доплату працівникам локомотивного депо за роботу у 30-ти кілометровій зоні у 1986 році згідно карток дозиметричного контролю, виходячи з розрахунку тарифних ставок та окладів, що діяли у 1986 році, у розмірі 100%.
Отже, на думку колегії суддів, Новозаводський районний суд м. Чернігова обґрунтовано зазначив, що Позивачем було подано достатню кількість документів для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років, передбачених п. 2.1 Порядку.
Посилання Апелянта на відображення у довідці виробничого підрозділу моторвагонного депо «Чернігів» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 25.01.2017 року №115 інформації, яка не підтверджена первинними документами, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як зазначено самим Чернігівським ОУПФ в оскаржуваному листі, запереченнях проти позову та апеляційній скарзі, під час проведення зустрічної перевірки були відібрані пояснення у посадової особи, згідно яких накази на відрядження у зону відчуження не видавалися, оскільки такі поїздки здійснювалися згідно із режимом і графіком роботи локомотивних бригад та оформлювалися маршрутними листами, термін зберігання яких становить 3 роки. Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, відсутність даних про маршрутні листи не може мати своїм наслідком позбавлення особи права на пенсію на умовах, визначених ст. 55 Закону.
Судовою колегією також враховується, що відповідно до ст. 65 Закону учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 20.01.1997 року №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Вказаним Порядком визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.
Як вже зазначалося раніше, Порядком передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122.
Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження відповідно до статті 15 Закону є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
За змісту наведених норм вбачається, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Зазначену позицію підтримує Верховний Суд України у постанові від 01.11.2006 року у справі №21-1048во06 та ухвалі від 04.09.2015 року №690/23/185-а.
При цьому посилання Чернігівського ОУПФ на постанову Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 року №153/10-43, приписами якої встановлено шестигодинний робочий день для працівників, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії в зоні радіоактивного випромінювання, у той час як згідно даних картки дозиметричного контролю термін перебування Позивача 21.06.1986 року у 30-кілометровій зоні склав 1,4 години, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, як зазначає Апелянт, у довідці від 25.01.2017 року №115 зазначено, що Позивач брав участь у роботі у зоні відчуження 21.06.1986 року, по-друге, аналогічні відомості зазначені у довідці від 31.03.2017 року №399 (а.с. 18), по-третє, в силу абз. 2 ч. 1 ст. 55 Закону право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років мають особи, працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів.
Виходячи з комплексного аналізу приписів ст.ст. 15, 55 Закону та положень п. 2.1 Порядку, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо протиправності відмови Відповідача у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років обґрунтованими, оскільки останнім було подано необхідні передбачені Законом та приписами Порядку документи для її призначення.
Твердження Чернігівського ОУПФ про наявність у Позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 (розділ ХХХ) жодним чином не спростовує встановлені вище обставини щодо наявності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за правилами ст. 55 Закону.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити дії, - без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк
Судді В.В. Кузьменко
О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.