Справа № 462/651/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4739/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 06.02.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №558141 від 27.01.2017 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП,

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №558141 від 27.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що при накладенні адміністративного стягнення, інспектор патрульної поліції Ковальчук Х.М. встановив всі обставини справи про адміністративне правопорушення та прийшов до вірного висновку.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 27.01.2017 о 13 год. 20 хв. керуючи автомобілем на перехресті вулиць Широка-Сяйво у м. Львові та наближаючись до регульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід, який закінчував перехід проїзної частини, не зупинився щоб надати дорогу пішоходові, чим порушив п. 18.2 Правил дорожнього руху.

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та інспектором 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП Ковальчук Х.М. 27.01.2017 відносно позивача винесено постанову у справі про адміністративне порушення серії АР №558141 від 27.01.2017, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови прийняв зазначене рішення на підставі об'єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього кодексу.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП є необов'язковим.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно рапорту від 27.01.201 інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №3 УПП у м. Львові ДПП старшого лейтенанта поліції Кривути Р.Я., 27.01.2017 о 13 год 24 хв здійснюючи патрулювання в складі 202 екіпажу спільно з лейтенантом Ковальчук Х.М. отримали повідомлення від ОСОБА_4 про те, що на перехресті вул. Широка-Сяйво транспортний засіб не пропустив заявника на пішохідному переході, внаслідок чого виник конфлікт.

Заявник (ОСОБА_4.) вказав, що переходивши вулицю на зелене світло світлофора, ОСОБА_1 не надав йому перевагу в русі.

Крім того, як видно із пояснень від 27.01.2017 отриманих від гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то дані особи підтвердили вищевказані обставини ( а.с. 32-33).

Суд першої інстанції помилково не врахував того, що вказані пояснення не спростовані позивачем і взагалі жодних доказів, які б свідчили, крім пояснень самого ОСОБА_1, про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, позивач не надав, а судом першої інстанції таких обставин не встановлено.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та правомірність оскаржуваної постанови.

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року у справі №462/651/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повний текст судового рішення виготовлено 03.07.2017