Справа № 460/4868/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 рокуЛьвів№ 876/4546/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Яворівської міської ради Львівської області на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 09 березня 2017 року у справі №460/4868/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Яворівської міської ради Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

24.10.2016 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Яворівської міської ради Львівської області (далі - Рада), просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7580 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 та передачі цієї земельної ділянки у власність; зобов'язати відповідача на найближчій сесії прийняти рішення по суті про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7580 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 та передачі цієї земельної ділянки у власність.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 09.03.2017 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Яворівська міська рада Львівської області подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Яворівського районного суду Львівської області від 09.03.2017 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у рішенні Яворівської міської ради Львівської області від 30.08.2013 №391 позивачу надано дозвіл лише на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9930 га для ведення особистого селянського господарства без передачі у власність, так як дане рішення не містить жодної умови про те, що проект землеустрою виготовляється для подальшої передачі земельної ділянки у власність позивача. Підтвердженням розгляду заяви позивача є лист Яворівської міської ради №2039 від 01.06.2016. Апелянт вказує, що під час розгляду заяви позивача на засіданні комісії з питань землекористування, архітектури, будівництва, екології та житлово-комунального господарства виявлено, що рішення, яким позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, а проект землеустрою виготовлено з порушенням містобудівної документації та містить суперечливі відомості. Вказує, що вирішення питання щодо затвердження проекту землеустрою є виключною компетенцією Яворівської міської ради і жодні державні органи чи їх посадові особи не можуть вирішувати це питання чи зобов'язати міську раду прийняти рішення з даного питання.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції, відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач Яворівська міська рада повинна була затвердити проект землеустрою та передати ОСОБА_3 у власність земельну ділянку або ж обґрунтовано відмовити у його затвердженні із зазначенням причин такої відмови, оформивши це відповідним рішенням, що в даному випадку відповідачем зроблено не було. Відтак, з метою відновлення порушеного права позивача на отримання у власність земельної ділянки суд першої інстанції прийшов до висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність Яворівської міської ради, що полягає в ухиленні від прийняття рішення по заяві від 16 травня 2016 року та зобов'язати Яворівську міську раду на найближчій сесії розглянути і прийняти рішення по суті по заяві ОСОБА_3 від 16 травня 2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7580 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1 та передачі цієї земельної ділянки у її власність.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, рішенням Яворівської міської ради від 30 серпня 2013 року №391, ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9930 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 згідно схеми. Пунктом 2 цього рішення ОСОБА_3 зобов'язано виготовлений проект землеустрою подати на затвердження в Яворівську міську раду (а.с.12).

31 грудня 2013 року Відділ Держземагентства в Яворівському районі зареєстрував земельну ділянку та якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

16 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Яворівської міської ради із заявою (вхідний номер №923) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7580 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1, та передачу даної земельної ділянки у власність (а.с.6).

Листом за підписом міського голови Яворова від 01.06.2016 за №2039 на заяву за вхідним №923 від 16.05.2016 ОСОБА_3 повідомлено, що засідання комісії з питань землекористування, архітектури, будівництва, екології та житлового-комунального господарства відбудеться 02.06.2016 о 17.30 годині, в приміщенні Яворівської міської ради (а.с.28).

Оскільки заява вх.№923 від 16.05.2016 на засіданні сесії Яворівської міської ради розглянута не була, будь-якого рішення не прийнято, про результати розгляду заяви не повідомлено, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до пунктів «а» та «б» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.10 ст.118).

Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до положень ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, та надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) повинен на пленарному засіданні прийняти одне з таких рішень: про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність; про відмову у передачі земельної ділянки у власність; про залишення клопотання без розгляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачем заява ОСОБА_3 від 16.05.2016 вх.№923 розглянута та за результатами розгляду такої прийнято одне із зазначених вище рішень.

При цьому, лист Яворівської міської ради від 01.06.2016 №2039, на який покликається відповідач як на підтвердження розгляду заяви позивача від 16.05.2016, не є, на переконання суду апеляційної інстанції, доказом розгляду вказаної заяви у відповідності до вимог положень Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем порушено порядок та строки розгляду заяви ОСОБА_3 від 16.05.2016 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7580 га., кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1, вказана заява відповідачем належним чином розглянута не була.

Водночас, щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє зробити висновок, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає однозначного позитивного рішення про передачу такої у власність. Орган місцевого самоврядування на затвердження якого подано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки наділений альтернативними повноваженнями щодо передачі земельної ділянки у власність та може обрати один з правомірних варіантів поведінки.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади.

Відтак, до компетенції суду не входить зобов'язання відповідача приймати на сесії конкретне рішення щодо передачі спірної земельної ділянки у власність позивача, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії відповідача або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з розглядом питання, однак не може приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд не вправі зобов'язувати відповідача приймати за результатами розгляду заяви позивача рішення про передачу земельної ділянки у власність, висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в цій частині є передчасними, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Водночас, щодо вимоги апелянта направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що серед вичерпного переліку повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, встановлених ст.198 КАС України, направлення справи до суду першої інстанції на новий судовий розгляд не передбачено.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм процесуального права, однак порушено норми матеріального права в частині втручання в дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Щодо судових витрат, то в силу приписів ст.94 КАС України та часткового задоволення адміністративного позову, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Яворівської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_3 275,61 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статями 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Яворівської міської ради Львівської області задовольнити частково.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 09 березня 2017 року у справі №460/4868/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Яворівської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_3 від 16.05.2016 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7580 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1.

Зобов'язати Яворівську міську раду розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7580 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства у АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Яворівської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_3 275,61 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень шістдесят одну копійку) сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повний текст Постанови складено 04.07.2017р.