Справа № 815/6554/16
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6554/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Федусика А.Г., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року, у справі позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України та Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній міграційній службі України та Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме: визнання протиправним та скасування наказу ДМС України № 193 від 21 липня 2016 року, в частині скасування рішення відділу ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 28 липня 2003 року про надання посвідки на постійне проживання в Україні; зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки позивача на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 11 серпня 2008 року у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», оскільки позивач звернулася про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 3 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, внаслідок чого міграційним органом правомірно визнано недійсною посвідку позивача на постійне проживання в Україні.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2002 року позивач звернувся до ВПР та МР УМВС України в Одеській області із заявою про залишення на постійне проживання в Україні як особа, яка прибула в Україну до 06 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02 квітня 1981 року (а.с. 56-60).

Зазначену заяву зареєстровано у відділі ВПР та МР УМВС України в Одеській області 24 жовтня 2002 року за вх. № 5006 (а.с. 56).

При цьому, позивачем подано наступні документи: копія паспортного документа з перекладом на українську мову (а.с. 61), копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2, серії НОМЕР_2, видане 29 травня 2001 року міським відділом РАГС Одеського обласного управління юстиції (а.с. 62), довідка про відсутність судимості на території Соціалістичної Республіки Вєтнам (а.с. 65), довідка посольства Соціалістичної Республіки Вєтнам в Україні щодо відсутності заперечень про залишення заявника в Україні на постійне місце проживання в Україні (а.с.66), довідка № 3952 від 08 липня 2003 року, видана ВАТ «Черкаське хімволокно» про те, що ОСОБА_1, в період з 13 травня 1988 року по 19 березня 1991 року працювала на Черкаському виконавчому об'єднанні «Хімволокно» (а.с. 71).

За наслідком розгляду вказаної заяви, 28 липня 2003 року ВГІРФО УМВС прийнято рішення про залишення громадянки СРВ ОСОБА_1 на постійне проживання в Україні на підставі пункту 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію» (а.с.70) та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3, терміном дії «безстроково» (а.с.79).

В серпні 2008 року позивач звернулась до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області із заявою про заміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку із помилкою (а.с. 82) та 11 серпня 2008 року позивач документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, терміном дії - «безстроково».

Також, 06 травня 2016 року позивач завернулась до ГУ ДМС України в Одеської області із клопотанням щодо обміну посвідки на постійне проживання у зв'язку із досягненням 45-річного віку (а.с. 86).

За результатом розгляду поданої заяви, начальником ГУ ДМС України в Одеської області О.Г. Погребняк прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні на підставі п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим наказом Міністерства юстиції № 251 від 28 березня 2012 року (а.с. 87).

В свою чергу, 25 травня 2016 року, на підставі додаткової перевірки матеріалів справи щодо залишення громадянки В'єтнаму ОСОБА_1 на постійне проживання в Україні, начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджено висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки В'єтнаму ОСОБА_1 (а.с. 100-102).

Листом № 5/3-6868 від 31 травня 2016 року висновок разом з особовою справою позивача направлено на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України для підготовки проекту відповідного наказу голови ДМС України (а.с.103).

Листом № 8.1/3602-16 від 08 червня 2016 року висновок повернуто ГУ ДМС в Одеській області для приведення його у відповідність до вимог чинного законодавства з метою подальшого направлення до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України (а.с. 105).

Внаслідок чого, листом № 5/3-7714 від 22 червня 2016 року висновок ГУ ДМС України від 25 травня 2016 року разом з особовою справою позивача повторно направлено на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України (а.с.106).

На підставі висновку ГУ ДМС в Одеській області від 25 травня 2016 року, 21 липня 2016 року ДМС України прийнято наказ № 193 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» (а.с. 109-122), відповідно до п. 22 якого скасовано рішення відділу ВГІРФО УМВС України в Одеській області від 28 липня 2003 року про документування посвідкою на постійне проживання ОСОБА_1, визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 28 липня 2003 року, серії ОД № 0841 від 15 травня 2007 року, серії НОМЕР_1 від 11 вересня 2008 року, які видані ОСОБА_1, 1969 р.н. (а.с. 153).

Листом № 5.3-263747 від 05 серпня 2016 року особову справу ОСОБА_3 повернуто на адресу ГУ ДМС України в Одеській області для вжиття заходів, визначених вищенаведеним наказом (а.с.123).

Листом № 5.3-263747 від 05 серпня 2016 року позивача повідомлено про визнання недійсним посвідки на постійне проживання та зазначено про необхідність звернутись до відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Одеській області та здати посвідку на постійне проживання (а.с. 125).

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок про відсутність підстав для скасування посвідки позивача на постійне проживання в Україні, а як наслідок визнано протиправним оскаржуваний висновок ДМС України, з огляду на наступне.

Так, умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регламентовано Законом України «Про імміграцію».

Згідно абз. 6 ст. 1 ЗУ «Про імміграцію», посвідка на постійне проживання - це документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію», вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання встановлений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим наказом Міністерства юстиції № 251 від 28.03.2012 року (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 251).

Відповідно до п. 9 вказаного Порядку № 251 посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Колегією суддів встановлено, що під час видачі 28 липня 2002 року позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, суб'єкт владних повноважень проводив перевірку поданих ним при зверненні із заявою про документування посвідкою на постійне проживання в Україні документів, і не виявив за результатами такої перевірки підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну та, відповідно, надав посвідку на постійне місце проживання в Україні.

При цьому, у подальшому продовженні терміну дії посвідки та її обміні у міграційного органу будь-яких заперечень щодо законності перебування позивача на території України не виникало.

В свою чергу, оскаржуваним наказом ДМС скасовано посвідку позивача на постійне проживання в Україні, так як її оформлено у порушення абзацу 4 пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», оскільки позивач звернулася про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 3 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону, внаслідок чого міграційним органом правомірно визнано недійсною посвідку позивача на постійне проживання в Україні.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 3 ст. 5 та п. 2 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію», Кабінет Міністрів України у двомісячний термін з дня набрання чинності цим Законом зобов'язаний прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону.

В свою чергу, 07 серпня 2001 року з метою забезпечення виконання Закону України «Про імміграцію», Президентом України видано указ № 596, яким покладено на Міністерство внутрішніх справ України виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та зобов'язано Кабінет Міністрів України затвердити у двомісячний строк зразок посвідки на постійне проживання в Україні, правила та порядок її оформлення і видачі, а також порядок видачі посвідки на постійне проживання в Україні особам, зазначеним у пункті 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію».

При цьому, Порядок формування квоти імміграції, Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.

Внаслідок чого, враховуючи, що до моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 26 грудня 2002 року №1983 був відсутній порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну, а тому шестимісячний строк, встановлений абзацом 4 пункту 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію», фактично почав спливати з 26 грудня 2002 року, тоді як заява позивача зареєстрована міграційним органом 24 жовтня 2002 року.

Крім того, протягом всього часу проживання на території України позивач не порушував чинного законодавства України, в тому числі законодавства про правовий статус іноземців, злочинів не скоювала (що не спростовано відповідачем), а тому в межах спірних правовідносин відсутні, передбачені ЗУ «Про імміграцію», підстав для скасування довідки позивача, внаслідок чого оскаржуваний наказ Державної міграційної служби, яким скасовано рішення відділу про документування посвідкою на постійне проживання позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи, що мета звернення позивача до органу міграційної служби обумовлена необхідністю обміну посвідки у зв'язку з досягненням позивачем 45-річного віку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області здійснити позивачу обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 11 серпня 2008 року у зв'язку з досягненням 45-річного віку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державну міграційну службу України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.Г. Федусик

Т.М. Танасогло