Справа № 815/6750/16
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6750/16

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Федусика А.Г., Танасогло Т.М.,

при секретарі - Берекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги командиру військової частини НОМЕР_1 генерал-майору ОСОБА_2 про визнання протиправними дій щодо обмеження терміну щорічної відпустки та зміну дати її початку без погодження з позивачем.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року частково задоволено позовні вимоги та визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо обмеження терміну щорічної відпустки ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням сторонами у справі подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення відповідно до їх позовних вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції безпідставно не надано правової оцінки діям командира військової частини щодо зміни дати початку щорічної відпустки позивача, так як такими діями безпосередньо порушено права позивача на соціальний захист, як військовослужбовця, ветерана війни учасника бойових дій, а також порушено встановлений чинним законодавством порядок надання відпусток військовослужбовцям.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо задоволення позовних вимог, так як щорічна основна відпустка надається військовослужбовцям з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності частини, а також з урахуванням наявності особливого періоду у зв`язку з оголошенням мобілізації, внаслідок чого командиром військової частини правовірно відмовлено у задоволення рапорту позивача про надання йому щорічної відпустки тривалістю 45 календарних днів та змінено дату її початку без погодження з останнім.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 № 41 від 01 березня 2016 року, починаючи з 29 лютого 2016 року підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з проходженням служби на посаді начальника служби метрології та стандартизації озброєння військової частини НОМЕР_1 (а.с. 103).

При цьому, рішенням командира військової частини НОМЕР_1 № 2501 від 01 березня 2016 року внесено зміни до графіку відпусток військової частини НОМЕР_1 на 2016 рік, а саме: сплановано щорічну відпустку підполковника ОСОБА_1 терміном 20 діб, в період з 01 серпня 2016 року по 20 серпня 2016 року, а також терміном 25 діб, в період з 10 грудня 2016 року по 03 січня 2017 року (а.с. 101).

В свою чергу, 21 липня 2016 року ОСОБА_1 складено рапорт на ім`я начальника озброєння військової частини НОМЕР_1 щодо надання першої частини чергової відпустки за 2016 рік терміном 20 діб, починаючи з 10 серпня 2016 року, який зареєстровано 01 серпня 2016 року (а.с. 104).

Проте, вказану відпустку не реалізовано позивачем, у зв`язку із вибуттям до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса) на стаціонарне лікування, в період з 07 серпня 2016 року по 18 серпня 2016 року.

Крім того, 03 листопада 2016 року позивач звернувся до начальника озброєння військової частини НОМЕР_1 із рапортом про надання йому щорічної відпустки за 2016 рік терміном 45 діб, в період з 07 листопада 2016 року (а.с. 4).

Зазначений рапорт, із вказаними позивачем терміном та строком відпустки погоджено та підписано начальником відділу організаційно-планового та мобілізаційно-кадрової роботи управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 , а також т.в.о. начальника управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 (а.с. 4, зворотній бік).

Проте, 03 листопада 2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 повідомлено ОСОБА_1 про надання йому відпустки на підставі поданого рапорту терміном 25 діб, у строк з 10 грудня 2016 року, відповідно до затвердженого графіку відпусток військової частини НОМЕР_1 на 2016 рік.

При цьому, будь-яких підстав неможливості надання відпустки у строк, визначений позивачем, починаючи з 07 листопада 2016 року, відповідачем не зазначено.

Не погоджуючись із вказаним діями позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог та визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо обмеження терміну щорічної відпустки ОСОБА_1 , з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 10№ ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 10№ ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 180 вказаного положення передбачено, що військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з п. 186 положення, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.

Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Згідно з п. 188 Положення, облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин. Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Відповідно до п. 8.11. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.

Колегією суддів встановлено, що 03 листопада 2016 року позивач звернувся до начальника озброєння військової частини НОМЕР_1 із рапортом про надання йому щорічної відпустки за 2016 рік терміном 45 діб, починаючи з 07 листопада 2016 року.

Так, з вищевикладених норм вбачається, що щорічна основна відпустка надається військовослужбовцям згідно з графіком відпусток на наступний рік, який до 1 грудня затверджується командиром (начальником), та оформлюється відповідним наказом командира військової частини.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що щорічна основна відпустка надається військовослужбовцям з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності частини, а також з урахуванням наявності особливого періоду у зв`язку з оголошенням мобілізації.

В даному випадку, законодавцем надано право командирам військових частин обмежувати термін перебування військовослужбовців у відпустках, регулювати період їх надання, а також надано право відкликати військовослужбовців з відповідних відпусток.

Проте, колегія суддів вважає, що вказане право не є абсолютним та має застосовуватися у чітко передбачених законом випадках та з обов`язковим мотивуванням у відповідному рішенні (наказі) командира військової частини необхідності вчинення таких дій.

При цьому, із зібраних матеріалів у справі вбачається відсутність відповідного рішення командира військової частини, яким обґрунтовано причини ненадання позивачу щорічної відпустку, відповідно до поданого ним 03 листопада 2016 року рапорту, що на думку колегії є порушенням гарантованого права військовослужбовця на отримання відпустки.

Більш того, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 26 серпня 2016 року.

При цьому, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надається пільга з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, проте передчасно визнано протиправними дії командира військової частини щодо обмеження терміну щорічної відпустки ОСОБА_1 , так як у межах спірних правовідносин права позивача порушено саме діями командира частини щодо розгляду відповідного рапорту позивача про надання щорічної відпустки, без прийняття вмотивованого рішення за наслідком такого розгляду, внаслідок чого наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів не приймає посилань командира частини на правомірність обмеження відпустки позивача у зв`язку з необхідністю підтримання постійної бойової готовності частини, а також з урахуванням наявності особливого періоду у зв`язку з оголошенням мобілізації, так як із зібраних матеріалів у справі неможливо встановити підстави, якими керувався командир частини під час розгляду рапорту позивача, а як наслідок колегія позбавлена можливості перевірити доцільність та правомірність їх застосування.

В свою чергу, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до плану-графіку відпусток військової частини НОМЕР_1 на 2016 рік друга частина щорічної відпустки ОСОБА_1 в 2016 році припадає на період з 10 грудня 2016 року, а відтак надання відпустки з 10 грудня 2016 року, на підставі раніше затвердженого плану-графіку, не порушує прав позивача у межах спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із порушенням норм процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року - змінити, виклавши другий абзац її резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про надання щорічної відпустки за 2016 рік тривалістю 45 діб, починаючи з 07 листопада 2016 року».

В решті - залишити постанову суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання постанови у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2017 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.Г. Федусик

Т.М. Танасогло