Справа № 815/1912/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1912/17

справа № 815/1912/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Панаджи» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач зазначив, що за контрактом від 06.01.2017 року № 06-01/2017, укладеним Позивачем з Компанією «Dockford Projects Limited», ТОВ «Панаджи» до митного оформлення були заявлені наступні товари: «Туфлі жіночі» «Туфлі типу кросівки» за МД № 500060006/2017/003562; «Туфлі жіночі», «Туфлі дитячі» за МД № 500060006/2017/003621; «Туфлі чоловічі» за МД № 500060006/2017/003567; «Босоніжки жіночі» за МД № 500060006/2017/003558. При цьому, ціна визначена за ціною контракту. Проте, Одеською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування заявленої Позивачем митної вартості товару згідно вказаного контракту. У зазначених рішеннях підставами для коригування вказано розбіжності у поданих документах. Позивач вважає, що такі рішення про коригування митної вартості заявленого ним до декларування товару є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки Позивачем з метою підтвердження заявленої ним митної вартості подавалися відповідні обов'язкові документи для визначення митної вартості імпортованих товарів, але вони не були визнані Відповідачем достатніми. Проте, на думку Позивача, ці документи є такими, що в повній мірі ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню та підтверджують його ціну, тобто підтверджують митну вартість зазначеного товару за ціною договору. Зокрема, Позивач вказав, що розмір митної вартості імпортованого ним товару дорівнює ціні, що підлягає сплаті за нього, яка визначена в рахунку – фактурі (інвойсі). Позивач вважає, що приймаючи оскаржувані рішення Відповідач не спростував контрактну ціну товару та будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного Позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору в рішеннях, що оскаржуються, не наведено, інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої Позивачем митної вартості товару, також, не встановлено. Таким чином, Позивач вважає, що Відповідач неправомірно відмовив у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, що свідчить про протиправність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

В судовому засіданні 20.06.2017 року представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених у позовній заві. Крім того в судовому засіданні представником Позивача було заявлено клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 20.06.2017 року представник Відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов (т.1 а.с.90-96). При цьому представник Відповідача не заперечував проти задоволення заявленого представником Позивача клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. В обґрунтування приєднаних до матеріалів справи письмових заперечень на позов представник Відповідача зазначив, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів за поданими Позивачем встановлено наявність в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, розбіжностей, а саме: загальна вартість, ціна за одиницю товару вказана в інвойсах суттєво відрізняється від відомостей зазначених в інвойсах - проформах та опис товару вказаний в інвойсах відрізняються від відомостей зазначеним у пакувальних аркушах, надані висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією не містять джерел інформації згідно з якими була визначена вартість товарів. У зв'язку з викладеним, у відповідності до вимог ч.3 ст.53 МК України, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості: договір (угода, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації виробника товару, копія митної декларації країни відправлення. Однак, декларант повідомив Відповідача, що не може надати додаткові документи. Представник Відповідача зазначив, що, оскільки декларантом не було подано в установлений строк необхідних документів, митний орган визначив митну вартість товару самостійно на підставі наявних у нього відомостей за другорядними методами – за резервним методом, про що були прийняті відповідні рішення. Таким чином, Відповідач вважає, що Одеська митниця ДФС під час здійснення контролю митної вартості товарів Позивача та прийняття рішень про коригування заявленої Позивачем митної вартості, діяла у відповідності до вимог закону та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси Позивача, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого адміністративного позову.

Враховуючи клопотання представника Позивача, думку з цього приводу представника Відповідача, суд на підставі приписів ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

За контрактом від 06.01.2017 року № 06-01/2017, укладеним Позивачем з Компанією «Dockford Projects Limited», ТОВ «Панаджи» до митного оформлення були заявлені наступні товари: «Туфлі жіночі» «Туфлі типу кросівки» за МД № 500060006/2017/003562; «Туфлі жіночі», «Туфлі дитячі» за МД № 500060006/2017/003621; «Туфлі чоловічі» за МД № 500060006/2017/003567; «Босоніжки жіночі» за МД № 500060006/2017/003558 (т.1 а.с.34-36, 49-50, 61-62, 73-74).

Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено наявність в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, розбіжностей, а саме зазначено наступне: МД № 500060006/2017/003562 – загальна вартість, ціна за одиницю товару вказана в інвойсі від 16.02.2017 року № 4414D суттєво відрізняється від відомостей зазначених в інвойсі-проформі від 06.01.2017 року № 4414D та опис товару вказаний в інвойсі від 16.02.2017 року № 4414D відрізняються від відомостей зазначеним у пакувальному аркуші від 16.02.2017 року № 4414D, наданий висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 21.02.2017 року № 02-35-02/21-2017 не містить джерел інформації згідно з якими була визначена вартість товарів; МД № 500060006/2017/003621 – загальна вартість, ціна за одиницю товару вказана в інвойсі від 16.02.2017 року № 6291D суттєво відрізняється від відомостей зазначених в інвойсі-проформі від 06.01.2017 року № 6291D, наданий висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 23.02.2017 року № 02-37-02/21-2017 не містить джерел інформації згідно з якими була визначена вартість товарів, відсутня специфікація; МД № 500060006/2017/003567 – загальна вартість, ціна за одиницю товару вказана в інвойсі від 16.02.2017 року № 0854D суттєво відрізняється від відомостей зазначених в інвойсі-проформі від 01.02.2017 року № 0854D, наданий висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 23.02.2017 року № 02-31-02/21-2017 не містить джерел інформації згідно з якими була визначена вартість товарів, відсутня специфікація; МД № 500060006/2017/003558 – загальна вартість, ціна за одиницю товару вказана в інвойсі від 16.02.2017 року № 8656D суттєво відрізняється від відомостей зазначених в інвойсі-проформі від 09.01.2017 року № 8656D та опис товару вказаний в інвойсі від 16.02.2017 року № 8656D відрізняються від відомостей зазначеним у пакувальному аркуші від 16.02.2017 року № 8656D, наданий висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 21.02.2017 року № 02-33-02/21-2017 не містить джерел інформації згідно з якими була визначена вартість товарів.

З огляду на викладене, згідно ч.3 ст.53 МК України, декларанта було зобов’язано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: договір (угода, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації виробника товару, копія митної декларації країни відправлення.

Однак, декларант повідомив Відповідача, що не може надати витребувані документи.

У відповідності до вимог розділу X Митного кодексу України, заявлений Позивачем за зазначеною вище митною декларацією товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов'язання шляхом надання гарантій.

В порядку, визначеного ч.8 ст.55 МК України, декларантом була подана заява про визначення заявленої митної вартості поставленого товару та скасування рішення митного органу про корегування митної вартості від 03.11.2016 року № 69/11, проте відповідачем було відмовлено у задоволенні такої заяви, про що Позивача повідомлено листом від 14.11.2016 року № 4064/10/15-70-61 (т.1 а.с.29-34).

Не погоджуючись із вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та картками відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та додаткові письмові пояснення представника Відповідача (т. 2 а.с. 66-72), оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов’язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 року у справі № 21-127а15, від 30.06.2015 року у справі № 21-591а15 (814/283/14), в яких вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов’язковою, оскільки з цією обставиною закон пов’язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судом, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної Позивачем митної вартості товару заявленому у спірному випадку до декларування, Відповідач послався на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності.

Проте, Відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що Позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого Позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими.

З оскаржуваних рішень Відповідача про коригування заявленої митної вартості товару за другорядним методом, а саме резервним, не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом, на підставі поданих документів Позивачем.

Посилання Відповідача, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості декларуємого товару, на те, що загальна вартість, ціна за одиницю товару вказана в інвойсах суттєво відрізняється від відомостей зазначених в інвойсах-проформі, суд вважає безпідставними, з огляду на викладене.

Так, суд наголошує, що проформа-інвойс не є документом, що підтверджує, у даному випадку, митну вартість товару.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, у тому числі: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу).

З огляду на зазначену норму, рахунок-проформа (проформа-інвойс) може бути документом, що підтверджує митну вартість товару лише в тому випадку, якщо імпортований товар не є об'єктом купівлі-продажу.

Однак, в даному випадку імпортований товар є об'єктом купівлі-продажу згідно представленого Позивачем до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту від 06.01.2017 року № 06-01/2017, укладеним Позивачем з Компанією «Dockford Projects Limited».

Тобто, оскільки імпортований товар був об'єктом купівлі-продажу, то подання імпортером (ТОВ «Панаджи») проформи-інвойс не є обов'язковим.

Крім того, суд зазначає, що ціна вказана в інвойсах представлених Позивачем до митного оформлення є вищою від попередньої ціні, що була визначена в проформі – інвойсах, а тому вказані розбіжності жодним чином не свідчать про не підтвердження Позивачем митної вартості заявленого ним до декларування товару та відповідно про її заниження.

Що стосується посилань Відповідача, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості декларуємого товару, на те, що надані висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованою експертною організацією не містить джерел інформації згідно з якими була визначена вартість товарів, суд зазначає, що такі посилання Відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи висновками експерта, що представлялись Позивачем до митного оформлення, з яких вбачається, що в них чітко вказано на підставі чого визначалась митна вартість заявленого до декларування Позивачем товару.

Більш того, суд зазначає, що лист-довідка спеціалізованої експертної організації країни відправлення про вартість товару носить характер виключно довідкової інформації, і не є документом, зазначеним у ч.2 ст.53 МК України, тобто не є документом, що підлягає одночасній подачі з митною декларацією на підтвердження митної вартості товарів, відтак, жодним чином неможливо вважати розбіжністю у документах, зазначених у ч.2 ст.53 МК України і відповідно вважати як підставу для не визнання заявленої митної вартості товарів та пред'явлення вимоги щодо надання додаткових документів, виявлення якихось невідповідностей у висновках експерта.

Також, розбіжності в пакувальному листі жодним чином не свідчить про не підтвердження Позивачем заявленої митної вартості товарів та не дає митному органу права на коригування такої вартості лише з цієї підстави. Згідно ст. 53 МК України пакувальний лист не є документом, що повинен подаватись декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товарів одночасно з митною декларацією.

Що стосується посилань Відповідача на те, що Позивачем здійснювалось розмитнення аналогічного товару за вищими цінами, а саме МД від 23.02.2017 року № 500040001/2017/001741/001741, від 25.02.2017 року № 500040001/2016/001816, суд також вважає безпідставними, оскільки в оскаржуваних випадках Відповідачем здійснено коригування заявленої митної вартості саме за резервними методами, тобто встановлено відсутність цін щодо аналогічних/ідентичних товарів. Крім того, за митними деклараціями, на які посилається Відповідач, позивачем визначено ціну товару шляхом його коригування на підставі відповідних рішень митниці, а тому ці МД не можуть свідчити про наявність вищої ціни представленого Позивачем до декларування товару.

З огляду на викладене, суд вважає, що Позивачем надані Відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості – за ціною договору (контракту).

Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті Позивачем на користь продавця.

В свою чергу, правильність визначення Позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані Відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження Позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

За викладених обставин, суд вважає, що вимоги Позивача про визнання протиправними та скасування рішень Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів, карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач не довів законності та обґрунтованості прийнятих ним рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 8000,00 гривень, сплачені згідно з платіжним дорученням (т. 1 а.с.3).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 122, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Панаджи» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення – задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці ДФС № 500060006/2017/000016/2 від 27.02.2017 року, № 500060006/2017/000019/2 від 27.02.2017року, № 500060006/2017/000018/2 від 27.02.2017 року, № 500060006/2017/000015/2 від 27.02.2017 року.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб’єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п’ятиденного строку з моменту отримання суб’єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.