Справа № 826/14183/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 червня 2017 року № 826/14183/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі Головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2016 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірне рішення таким, що підлягає скасуванню.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року задоволено клопотання позивача про прискорення розгляду адміністративної справи № 826/14183/16 та призначено судове засідання на 13 червня 2017 року об 11 год. 40 хв.

Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити; представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

З урахуванням вимог статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за спільним клопотанням сторін, суд прийшов до висновку про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

За результатами проведення позапланової невиїзної документальної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку з доходів фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2, податкова адреса: АДРЕСА_1 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, відповідачем складено акт від 15 січня 2016 року № 111/26-52-12-01/НОМЕР_2 (далі також - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог:

- пп. 14.1.54, пп. 14.1.255 п. 14.1 статті 14, п. 162.1 статті 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 статті 163, пп. 162.2.20 п. 164.2 статті 164, статті 165, п. 167.1 статті 167, пп. 168.2.1 п. 168.2 статті 168 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), внаслідок чого позивачем не нараховано, не утримано та не перераховано в повному обсязі до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік у розмірі 10 144 334, 23 грн.

На підставі наведених висновків акту перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03 лютого 2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 12 680 417, 79 грн., у тому числі за основним платежем - 10 144 334, 23 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2 536 083, 56 грн.

Не погоджуючись із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України (далі також - ДФС України).

На наслідками розгляду такої скарги ДФС України прийнято рішення від 22 квітня 2016 року № 3139/Г/26-15-10-02-16 відповідно до якого, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03 лютого 2016 року № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Незгода із прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням обумовила позивача на звернення до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав доходи від продажу, обміну об'єктів нерухомого та рухомого майна, які включаються до загального річного оподаткованого доходу на загальну суму 86 554 100, 47 грн. та сплатив до бюджету податок з доходів фізичних осіб у загальному розмірі 4 309 215, 62 грн.

Так, від продажу та обміну об'єктів нерухомого майна позивачем було отримано дохід на суму 1 630 212, 00 грн. та сплачено до бюджету відповідний податок на суму 81 510, 61 грн.

Інший дохід на суму 84 554 110, 47 грн. було отримано від продажу об'єктів нерухомого майна, а саме майнових прав на об'єкти нерухомості та сплачено податок на суму 4 227 705, 01 грн.

Між позивачем (за договорами - продавець) та фізичними особами (за договорами - покупці) впродовж 2014 року було укладено ряд однотипних договорів купівлі-продажу майнових прав на об'єкти нерухомості в житлових будинках за наступними будівельними адресами, визначеними на момент початку будівництва: АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4; АДРЕСА_5; АДРЕСА_6; АДРЕСА_7; АДРЕСА_8; АДРЕСА_9; АДРЕСА_10; АДРЕСА_11; АДРЕСА_12; АДРЕСА_13; АДРЕСА_14; АДРЕСА_15.

Відповідно до умов зазначених договорів, продавець продає, а покупець купує майнові права на об'єкти нерухомості, детальна характеристика яких встановлена в специфікаціях - Додаток №1, що є невід'ємною частиною таких договорів.

Майнові права на об'єкти нерухомості належать продавцю на підставі документів, визначених у специфікаціях - Додаток № 1, зокрема, декларацій про початок виконання будівельних робіт та документів, які встановлюють право власності або право користування земельними ділянками для здійснення будівництва.

Матеріали справи містять в собі належні та допустимі докази, що підтверджують наявність у позивача майнових прав на об'єкти нерухомості на момент укладання вказаних вище договорів.

Крім того, згідно умов договорів, передача майнових прав на об'єкти нерухомості у власність покупцю здійснюється після виконання ним своїх зобов'язань щодо сплати вартості майнових прав на об'єкт нерухомості, передбаченої п. 4.1 даних договорів, пропорційно внесених сум платежів, згідно графіка погашення платежів (Додаток № 2), по актам прийому-передачі майнових прав на об'єкт нерухомості, які підписуються повноважними представниками сторін.

Як зазначено в акті перевірки від 15 січня 2016 року № 111/26-52-12-01/НОМЕР_2, при перевірці правильності відображення ОСОБА_1 доходу, який включається до загального річного оподаткованого доходу встановлено, що відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, договорів купівлі-продажу майнових прав укладених між позивачем та фізичними особами, актів приймання-передачі грошових коштів, додатків до договорів, платник податків за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року отримав дохід від відступлення майнових прав у загальній сумі 84 554 100, 47 грн., який повинен оподатковуватися за ставками, визначеними у п. 167.1 статті 167 ПК України, оскільки відступлення майнових прав іншій фізичній особі не є продажем нерухомого майна.

В своєму позові ОСОБА_1 зазначає те, що наказ № 1441 від 18 грудня 2015 року «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки» є протиправними, а дії податкового органу щодо проведення такої перевірки є незаконними.

У той же час, прохальна частина позовної заяви містить виключно вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві форми «Р» від 03 лютого 2016 року № .

Згідно п. 4 ч. 1 статті 106 КАС України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм та враховуючи те, що в прохальній частині адміністративного позову відсутні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 1441 від 18 грудня 2015 року «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки», а також визнання незаконними дії контролюючого органу щодо проведення перевірки, суд не надає оцінку такому наказу та діям відповідно.

Щодо питання правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд зазначає наступне.

Згідно пп. 49.18.4 п. 49.18 статті 49 ПК України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п. 14.1.54 п. 14.1 статті 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю; Платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (пп. 162.1.1 п. 162.1 статті 162 ПК України.

Відповідно до положень п. 163.1 статті 163 ПК України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Приписами п. 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору; доходи від продажу об'єктів майнових і немайнових прав, зокрема інтелектуальної (промислової) власності, та прирівняні до них права, доходи у вигляді сум авторської винагороди, іншої плати за надання права на користування або розпорядження іншим особам нематеріальним активом (творами науки, мистецтва, літератури або іншими нематеріальними активами), об'єкти права інтелектуальної промислової власності та прирівняні до них права (далі - роялті), у тому числі отримані спадкоємцями власника такого нематеріального активу.

Згідно п. 172.1 статті 172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Відповідно до п. 172.2 статті 172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об'єкта незавершеного будівництва.

Згідно п. 167.2 статті 167 ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу, нарахованого як доходи в інших випадках, прямо визначених відповідними нормами цього розділу.

Платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів (пп. 168.2.1 п. 168.2 статті 168 ПК України).

Верховний Суд України в постановах від 15 травня 2013 року (справа № 6-36цс13) та від 30 січня 2013 року (справа №6-1732цс15) зазначив, що майнове право на об'єкти нерухомості можна визначити як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує проточність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно у майбутньому. Отже, власник майнових прав має право на отримання у власність об'єкта нерухомості після введення об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій декларацій про готовність об'єктів до експлуатації, всі житлові будинки, в яких знаходились об'єкти нерухомості, які були предметами договорів купівлі-продажу майнових прав, введені в експлуатацію.

Отже, враховуючи положення п. 167.2 статті 167 ПК України, сума податку на доходи фізичних осіб за операціями з продажу позивачем майнових прав за 2014 рік становить 4 309 215, 62 грн. (84 554 100, 47 грн. х 5%), що відповідає поданій 30 квітня 2015 року декларації ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Відтак, висновок податкового органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб внаслідок продажу майнових прав на об'єкти нерухомого майна не відповідає нормам податкового законодавства та обставинам справи.

При вирішенні даної справи суд також враховує висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23 березня 2017 року № 4100/17-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи в рамках кримінального провадження, зареєстрованого в реєстрі досудових розслідувань за № 0000037 стосовно повноти нарахування і сплати податку з доходів фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1

Так, судовий експерт прийшов до висновку про те, що висновки акту перевірки ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві від 15 січня 2016 року № 111/26-52-12-01/НОМЕР_2 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податку з доходів фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року», з урахуванням зібраних доказів, документально та нормативно не підтверджуються.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що прийняте ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 03 лютого 2016 року № не відповідає вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню з підстав наведених вище.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Суд оцінює докази відповідно до статті 86 КАС України, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням ч. 1 статті 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890, 00 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві форми «Р» від 03 лютого 2016 року № .

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890, 00 грн. (шість тисяч вісімсот дев'яносто гривень).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов