Справа № 825/446/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/446/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Сорочка Є.О.

за участю секретаря: Морозенко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агрофірма» Чорний Ріг» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Агрофірма» Чорний Ріг» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання дій протиправними, скасування припису та постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Приватного підприємства «Агрофірма» Чорний Ріг» звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання дій протиправними, скасування припису та постанови.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов у повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанцій встановлено, що Управлінням Держпраці у Чернігівській області у період з 30 січня 2017 року по 31 січня 2017 року на підставі наказу від 25 січня 2017 №19 «Щодо проведення позапланових перевірок», направлення на проведення перевірки від 25 січня 2017 року №124, було проведено позапланову перевірку дотримання ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Під час перевірки наказано перевірити додержання підприємством законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів щодо заборгованості із виплати заробітної плати, ненадання довідки про заробітну плату, невиплати середнього заробітку працівнику, призваному на військову службу під час мобілізації, відповідно звернень до Управління ОСОБА_2 від 05 січня 2017 року та ОСОБА_3 від 29 грудня 2016 року.

Проведення перевірки погоджено з Державною службою України з питань праці, що підтверджується листами від 17січня 2017 року №467/4.3/4.2-ДП-17 та від 06 січня 2017 року №107/4.1/4.2-ДП-17.

За результатами перевірки складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 31 січня 2017 року №25-20-010/0091, надісланий позивачу листом від 01 липня 2017 року за №02-04/553, в якому встановлено порушення ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» ч.3 ст.24 КЗпП України, а сааме, працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допущені до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; ст.119 КЗпП України, а саме: ОСОБА_3, який 21 серпня 2014 року був мобілізований та проходив військову службу в Збройних Силах України, не нарахована та не виплачена середня заробітна плата.

На підставі вищевказаного акту позапланової перевірки, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління стосовно ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» видано припис від 31 січня 2017 року №25-20-010/0091-0047, яким зобов'язано укладення трудового договору з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 привести у відповідність до вимог ч.3 ст.24 КЗпП України до 03 березня 2017 року; трудові відносини і оплату праці ОСОБА_3 привести у відповідність до вимог ст.119 КЗпП України до 03 березня 2017 року.

21 лютого 2017 року першим заступником начальника Управління розглянуто акт перевірки підприємства від 31 січня 2017 року №25-20-010/0091 та за результатами його розгляду, керуючись пп.54 п.4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, на підставі абзацу другого ч.2 ст.265 КЗпП України, винесено постанову про накладення штрафу №25-20-010/0091/66 в сумі 96000,00 грн., яку надіслано ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» листом від 21 лютого 2017 року за №10-04/920 з повідомленням про вручення.

Вважаючи дії відповідача щодо проведення перевірки ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» протиправними, а винесені Управлінням припис та постанову незаконними, підприємство звернулось до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за №1291/21603 (далі - Порядок №390).

Відповідно до п.п.2, 3 Порядку №390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Підставою для проведення позапланової перевірки є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку (п.4 Порядку № 390).

Відповідно п.7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Таким чином, інспектори з питань праці територіальних органів Держпраці України наділені повноваженнями щодо проведення позапланових перевірок, у тому числі з підстав перевірки обґрунтованих звернень фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав та мають право під час перевірок пред'являти вимоги про надання документів, необхідних для проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для призначення позапланової перевірки ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» стало звернення до Управління працівників цього підприємства ОСОБА_2 (05 січня 2017 року) та ОСОБА_3 (29 грудня 2016 року) із скаргами на дії посадових осіб ПП «Агрофірма «Чорний Ріг», про що зазначено в направленні на перевірку від 25 січня 2017 року №124. Крім того, відповідачем, на виконання вищевказаних вимог, було здійснено погодження позапланової перевірки ПП «Агрофірм «Чорний Ріг» із Державною службою України з питань праці, що підтверджується відповідними листами про надання згоди від 17 січня 2017 року №467/4.3/4.2-ДП-17 та від 06 січня 2017 року №107/4.1/4.2-ДП-17.

Повноваження, права та обов'язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці, ратифікованих Законом України «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» та «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві» та Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-ІV.

Статтею 16 Конвенції №81 передбачено, що інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

За приписами підпункту «с» п.1 ст.12 Конвенції №81, інспекторам надано право здійснювати будь-які перевірки, контроль і розслідування, котрі вони можуть вважати потрібними, щоб упевнитись в тому, що законодавчі положення ефективно виконуються.

Відповідно до пп. «а» п.1 ст.12 Конвенції №81, відвідування підприємства проводиться без попереднього повідомлення та безперешкодно.

Таким чином, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що перевірка додержання ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування проведена відповідачем у межах дії чинного законодавства України, за наявності відповідних обставин та наданих для цього дозволів.

Як свідчать матеріали даної справи, 01 квітня 2016 року між ОСОБА_2 (підрядник) та ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» (замовник) було укладено договір підряду №01/04-6.

02 січня 2014 року між ОСОБА_3 (підрядник) та ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» (замовник) було укладено договір підряду №02/01-21.

За умовами вказаних договорів, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання виконати сільськогосподарські та інші роботи, за завданням замовника, наданим будь-яким зручним для нього способом (усним, письмовим, телефонограма та ін.) (п. 1.1 Договорів).

Згідно п.1.2 договорів, замовник зобов'язаний надати підряднику вичерпну інформацію щодо характеру та способу виконання робіт, своєчасно прийняти та оплатити виконану підрядником роботу.

Замовник забезпечує та передає підряднику відповідно до лімітно-забірних карток необхідні для виконання роботи за цим договором інструмент, сільськогосподарську техніку, інвентар та інше майно (надалі - матеріальні цінності), за збереження яких підрядник несе матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством (п. 1.3 Договорів).

За виконану роботу замовник сплачує підряднику винагороду, розмір якої погоджується і відображається сторонами в актах приймання-передачі виконаних робіт (п. 2.1 Договорів).

Згідно тверджень позивача, договори із вказаними особами є цивільно-правовими а правовідносини, що виникають у зв'язку з їх виконанням, регулюються нормами цивільного законодавства України.

Згідно ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Згідно ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст.840 Цивільного кодексу України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Водночас, статтею 846 Цивільного кодексу України передбачені строки виконання роботи за договорами підряду.

Досліджуючи наявні в справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно-правовим договором. Основною відмінністю договорів цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові - Кодексом законів про працю України. Правова основа цивільно-правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають. Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець.

Таким чином, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу.

Як вбачається зі змісту укладених ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» із громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договорів, ними не встановлено кінцевий термін, в межах яких підрядник зобов'язаний виконувати визначені договором роботи; не визначено конкретно які саме роботи повинні виконуватись, їх обсяг у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в актах їх приймання, що підтверджується актами приймання-передачі роботи. Крім того, договорами не встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів; не передбачено обов'язок підрядників щодо надавання замовникові звіту про використання матеріалу, у зв'язку із забезпеченням ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» підрядників власними матеріалами, що встановлено вимогами ст.840 Цивільного кодексу України.

Оплата праці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проводилася щомісяця за відпрацьований час у фіксованому розмірі та відповідно до видаткових касових ордерів, підрядники отримували заробітну плату, а не винагороду.

В наданих договорах передбачена матеріальна відповідальність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за збереження матеріальних цінностей, яка характерна для укладення трудового договору та встановлена п.6 ст.134 КЗпП України.

Крім того, згідно актів приймання-передачі робіт, укладених з ОСОБА_3, із його доходів ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» здійснювалось утримання аліментів, що передбачено лише трудовими відносинами та встановлено ст.128 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції, що вищевказані цивільно-правові договори містять ознаки трудового договору і укладені для того, щоб приховати трудові правовідносини між сторонами, внаслідок чого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не отримують прав, гарантій, передбачених законодавством про працю. При цьому, посилання представника позивача на пояснення заступника директора ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» ОСОБА_4 та копію касової книги підприємства, відповідно до яких ОСОБА_4 помилково вказав в касових ордерах слово «зарплата» замість «винагорода» в графі «підстава» є необгрунтованими, оскільки в своїй сукупності вони не спростовують вищевказаних висновків про те, що укладені із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносини, носять ознаки трудових.

Крім того, не заперечувалось сторонами в судовому засіданні суду першої інстанції і те, що ОСОБА_2 з березня 2003 року до 01 квітня 2016 року працював в ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» на посаді агронома. Із 01 квітня 2016 року вказаний громадянин виконував на підприємстві сільськогосподарські та інші роботи відповідно до укладеного договору підряду №01/04-6.

Відповідно до наявних у справі актів приймання-передачі робіт, ОСОБА_2, зокрема, виконував роботи з ведення обліку польових робіт, які за своїм змістом не відносяться до сільськогосподарської роботи, а відповідно до Класифікатора професій 003:2010 є посадовими обов'язками агронома. Отже вказане свідчить про використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин, оскільки виконання роботи з ведення обліку польових робіт виходило за рамки укладеного із ОСОБА_2 договору підряду.

Судом першої інстанції також встановлено, що на підставі повістки, 21 серпня 2014 року згідно Указу Президента України від 23 липня 2014 року «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_3 був мобілізований та проходив військову службу в Збройних Силах України та приймав участь в бойових діях як учасник АТО.

Відповідно до ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов'язків, якщо за чинним законодавством України ці обов'язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обов'язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що із 02 січня 2014 року ОСОБА_3 працював на ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» на підставі цивільно-правового договору, який містить ознаки, притаманні саме трудовим відносинам, вказаному громадянину мала бути нарахована та виплачена середня заробітна плата за період його служби в Збройних Силах України за призовом, однак, позивачем вказаний обов'язок виконано не було.

Відповідно до ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Датою видачі акту перевірки є останній день перевірки в який акт видається керівнику (або уповноваженій особі) суб'єкта господарювання.

Як вбачається із складеного за наслідками перевірки ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» акту, останній містить всі вищевказані дані, зокрема, в акті №25-20-010/0091 вказано дату його складання (останній день перевірки) 31 січня 2014 року; тип здійснюваної перевірки (виділено жирним шрифтом) позапланова; найменування суб'єкта, що перевіряється; орган контролю та ін. Його форма та зміст повністю відповідають формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390, а тому посилання позивача на вищевказані обставини є необґрунтованими.

Відповідно до положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку (ст.7 вказаного Закону).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перевіряючими під час позапланової перевірки було виявлено порушення трудового законодавства ПП «Агрофірма «Чорний Ріг», тому посадовою особою Управління правомірно, в межах та відповідно до наданих повноважень, було складено припис від 31 січня 2017 ркоу № 25-20-010/0091-0047, який містить всі необхідні реквізити та відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390. Місцем складання припису зазначено м. Семенівка (не с. Чорний Ріг чи м. Чернігів), оскільки саме у вказаному населеному пункті знаходиться робоче місце інспектора, який здійснював перевірку підприємства.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509), відповідно до якого штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п.3 Порядку №509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно п.8 Порядку №590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу було дотримано вищевказаних вимог Порядку №509, її прийнято на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України про працю, уповноваженою на це особою.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Управлінням правомірно, у зв'язку із порушенням ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» трудового законодавства, зафіксованого в акті перевірки від 30 січня 2017 року №25-20010/0091, прийнято стосовно позивача постанову про накладення штрафу в сумі 96000,00 грн.

Процедурні порушення та недотримання контролюючим органом встановленого законом порядку проведення перевірки є підставою для не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки особою, стосовно якої перевірка призначена. В разі допуску до перевірки самі по собі порушення порядку проведення перевірки не роблять наслідки перевірки нікчемними, тому оскільки ПП «Агрофірма «Чорний Ріг» було допущено Управління Держпраці у Чернігівській області до проведення перевірки, її наслідки для суду є законними, якщо встановлені нею факти порушень підтверджується в судовому засіданні.

Крім того, наявність відкритих кримінальних проваджень стосовно працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не спростовує висновків про порушення трудового законодавства і не може бути підставою для задоволення позовних вимог ПП «Агрофірма «Чорний Ріг».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог даного позову, з огляду на відсутність порушення норм чинного законодавства з боку Управління Держпраці у Чернігівській області, оскільки дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки ПП «Агрофірма» Чорний Ріг» на підставі наказу від 25 січня 2017 року №19 та направлення на проведення перевірки від 25 січня 2017 року №124, є обґрунтованими з огляду на наявність підстав для проведення такої перевірки згідно вимог чинного законодавства. Припис відповідача від 31 січня 2017 року №25-20-010/0091-0047 та постанова про накладення штрафу від 21 лютого 2017 року №25-20-010/0091/66 прийняті у межах повноважень та є обгрунтованими з огляду на наявність порушень позивачем норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма» Чорний Ріг» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 13.06.2017

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Сорочко Є.О.