Справа № 320/629/17-а
Суддя: Горбачова Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 18.05.2017
Справа № 320/629/17-а
Провадження № 2-а/320/75/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1,

при секретарі Луценко П.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірнимии, в якому з урахуванням уточнень просить визнати відмову Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.12.2016 № 226/П-7 в перегляді Рішення від 25.12.2014 року № 9125 незаконним; зобовязати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області переглянути Рішення від 25.12.2014 року № 9125 та зарахувати період її роботи в анестезіологічному відділенні Запорізької обласної клінічній лікарні з 27.01.2000 року по 31.05.2007 року у подвійному розмірі; зобовязати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити їй пенсію за вислугу років з часу звернення з заявою про призначення пенсії з 18.12.2014 року; судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в грудні 2016 року вона звернулася до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області (далі - Пенсійний фонд) з заявою про перегляд Рішення від 25.12.2014 року № 9125 та призначення їй пенсії за вислугу років. Листом від 22.12.2016 № 226/П-7 їй було відмовлено в призначені пенсії за вислугу років. В звязку з наявністю стажу для призначення пенсії за вислугу років (29р. 0 м. 12дн.), передбаченого п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, 18.12.2014 року вона звернулася до Пенсійного фонду з заявою про призначення їй цієї пенсії. Рішенням від 25.12.2014 року № 9125 Пенсійним фондом було відмовлено їй в призначені пенсії за вислугу років. Рішення пенсійного фонду було мотивоване недостатністю стажу для призначення пенсії за вислугу років. Вважає відмову Пенсійного фонду у призначені їй пенсії за вислугу років неправомірною та такою, що протирічить нормам діючого законодавства, у звязку з чим звернулася до суду з вказаними позовними вимогами.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві.

Представник Мелітопольського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Позивач звернулась с заявою 18.12.2014 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. Е ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року N 1788-ХІІ ( далі - Закон № 1788). Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Відповідно до статті 60 Закону № 1788 робота у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я зараховується до стажу у подвійному розмірі. Перелік анестезіологічних відділень, які створюються (повинні створюватися) у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я, визначений наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.10.1997 р. № 303 "Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України" (далі - Наказ № 303). Відповідно до довідки № 9870 від 17.12.2014 р. виданої КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня": наказами по лікарні № 387-Н від 30.10.2000 р. "відділення інтенсивної терапії для центру кардіохірургії" з 01.01.2001 р. перейменовано у "відділення реанімації та інтенсивної терапії для центру кардіохірургії"', та № 279-Н від 31.08.2001 р. "відділення реанімації та інтенсивної терапії для центру кардіохірургії" з 01.10.2001 р. перейменовано у "відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії для кардіохірургії". Таким чином, оскільки Позивач з 01.06.2007 р. був переведений на посаду медсестри відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії для кардіохірургії.(наказ № 99-0 від 29.05.2007 р.) можливо зарахувати стажу у подвійному розмірі. На виконання наказу Міністерства охорони здоровя України "Про покращення анестезіологічно - реанімаційної служби в країні" (набрав чинності з 01.02.1998 року) КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" наказом від 07.02.2008 року № 77 перейменовує відділення реанімації у відділення «анестезіології та інтенсивної терапії» зі збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Відповідно акту зустрічної перевірки первинних документів № 1 від 21.01.2015 року анестезіологічне відділення №1 та відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії для кардіохірургії згідно штатного розкладу є двома різними структурними підрозділами КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня". Період з 27.01.2000 р. неможливо зарахувати в подвійному розмірі, оскільки позивач працювал на посаді медсестри анестезістки анестезіологічного відділення №1 КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня", яка не відносилась під час роботи до реанімаційного відділення. Станом на дату звернення про призначення пенсії стаж позивача за вислугу років складає 21 рік 8 місяців 7 днів, що не відповідає вимогам ст. 55 Закону № 1788. Таким чином, в призначенні пенсії за вислугу років з 18.12.2014 року Позивачу було відмовлено Рішенням Управління № 9125 від 25.12.2014 року. Крім того, про порушене, на думку Позивача право вона дізналась у 26.12.2014 року, але до суду звернулась тільки у січні 2017 року. Поважних причин пропуску строку не вказала. Відповідно до ст. 99 КАС України строк звернення до суду 6 місяців з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Відповідно до ст. 100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області наполягає на застосуванні ст. 99,100 КАС України при винесенні рішення суду. Отже, Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в запорізькій області не вбачає в своїх діях протиправною та неправомірності, так як діяло винятково на підставі діючого законодавства.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2016 році позивачка звернулася до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області з заявою про перегляд Рішення від 25.12.2014 року № 9125 та призначення їй пенсії за вислугу років.

Листом від 22.12.2016 № 226/П-7 позивачці було відмовлено в призначені пенсії за вислугу років. В звязку з наявністю стажу для призначення пенсії за вислугу років (29р. 0 м. 12дн.), передбаченого п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, 18.12.2014 року вона звернулася до Пенсійного фонду з заявою про призначення їй цієї пенсії. Рішенням від 25.12.2014 року № 9125 Пенсійним фондом було відмовлено їй в призначені пенсії за вислугу років. Рішення пенсійного фонду було мотивоване недостатністю стажу для призначення пенсії за вислугу років.

При розрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років відповідачем не було зараховано у подвійному розмірі період роботи позивачки в якості медичної сестри анестезістки анестезіологічного відділення Запорізької обласної клінічної лікарні з 27.01.2000 по 31.05.2007.

Однак, через деякий час позивачці стало відомо, що відмова в призначенні пенсії за вислугу років в аналогічних ситуаціях є неправомірною, тому в червні 2016 року вона вдруге звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років. Одночасно вона звернулася до Міністерства охорони здоров'я України з проханням надати роз'яснення з питання зарахування стажу у подвійному розмірі.

Згідно листа № 143/П-7 від 17.06.2016 року відповідачем було відмовлено ОСОБА_2 в перегляді рішення про призначення пенсії за вислугу років з вищезазначених підстав, що підтверджується копією листа.

На початку липня 2016 року позивачка отримала відповідь з Міністерства охорони здоров'я України з підтвердженням того, що робота у анестезіологічному відділенні прирівнюється до роботи в реанімаційних відділеннях та зараховується до стажу роботи для призначення пенсії у подвійному розмірі.

У грудні 2016 року позивачка знов звернулася до відповідача з заявою про перегляд Рішення від 25.12.2014 року № 9125 та призначення їй пенсії за вислугу років, додавши відповідь Міністерства охорони здоров'я України.

Але, відповідачем знов було відмовлено ОСОБА_2 в перегляді рішення про призначення пенсії за вислугу років.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788- XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З 27.01.2000 року по 01.08.2014 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивачки, ОСОБА_2 працювала в Запорізькій обласній клінічній лікарні на посаді медсестри (сестри медичної) анестезіологічного відділення, а саме: 27.01.2000 - прийнята на посаду медсестри анестезістки анестезіологічного відділення №1; 01.06.2007 - переведена на посаду медсестри відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії для кардіохірургії; 01.08.2014 - звільнена за власним бажанням.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людині, або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

В рішенні про відмову призначення позивачки пенсії за вислугу років відповідач зазначає, що анестезіологічне відділення та відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії для кардіохірургії є двома різними структурними підрозділами в зв'язку з чим «... анестезіологічне відділення №1... не відносилося на той час до реанімаційного відділення (не виконувало функціональні повноваження відділень реанімації)».

Тобто анестезіологічне відділення №1 «не відносилося на той час до реанімаційного відділення», якщо Наказ МОЗ «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби в Україні» №303 було видано 08 жовтня 1997 № 303, яким по суті відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії, а не зарахований у подвійному розмірі відповідачем стаж роботи позивачки в анестезіологічному відділенні обчислює період 2000-2007 роки. Тобто, у період 2000-2014 (період роботи позивачки) роки існував єдиний документ регламентуючий діяльність анестезіологічних відділень. Як в період 2000-2007 роки, так і з 2007 по 2014 роки позивачка працювала в анестезіологічному відділенні, тому незрозуміло, що має на увазі відповідач, використовуючи словосполучення «на той час».

Основними завданнями відділення анестезіології, як і відділення реанімації (які були до введення Наказу №303) є здійснення комплексу заходів щодо підготовки і проведення загальної анестезії (наркозу) і анестезії при операціях, пологах, діагностичних і лікувальних процедурах, здійснення комплексу заходів щодо відновлення корекції і підтримання порушених функцій життєво важливих органів і систем, які виникли внаслідок захворювання, травми, оперативного втручання та інших причин, тому період роботи працівників у анестезіологічних відділеннях зараховується, згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у подвійному розмірі, що підтверджується листом Міністерства охорони здоров'я від 02.02.2011 №10.01.10/303.

Правова позиція Вищого адміністративного суду України з зазначеного питання відображена в його рішеннях по справам К/800/41748/13 від 30.01.2014, К/800/40883/13 від 24.02.2015 та інших. В цих рішеннях Суд зазначає, що робота в анестезіологічних відділеннях повинна зараховуватися у подвійному розмірі для призначення пенсії за вислугу років.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не дивлячись на неодноразові роз'яснення Міністерства охорони здоров'я України (від 8.12.2006р. №10.01.09/2209, від 30.05.2006р. №10.03.68/936, від 24.01.2007р. №10.03.67/135, від 2.12.2006р. №10.01.09/2209), відповідно до яких робота в анестезіологічних відділеннях прирівнюється до роботи в реанімаційних відділеннях та повинна зараховуватися у подвійному розмірі, не враховуючі вже стійку практику розгляду судами справ зазначеної категорії, Пенсійний фонд продовжує порушувати право працівника на призначення пенсії за вислугу років.

На підставі норм діючого законодавства, маючи відповідно записам в трудовій книжці необхідний стаж 29 років 12 днів, обчислення стажу у подвійному розмірі, позивачка має повне право на призначення їй пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду її роботи в анестезіологічному відділенні Запорізької обласної клінічній лікарні з 27.01.2000 року по 31.05.2007 року у подвійному розмірі, відповідач порушує соціальні права і свободи позивача, а тому вимоги останнього підлягають задоволенню.

Суд також вважає безпідставними посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку на звернення до суду, оскільки відмова у призначенні пенсії за вислугу років отримана нею 26 грудня 2016 року, а звернулася до суду 27 січня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись п. е ст. 55, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, ст.2, 6, 17, п.4 ч. 1 ст.18, ст. 19, ст. 99, 106. 137 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними - задовольнити в повному обсязі.

Визнати відмову Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.12.2016 № 226/П-7 в перегляді Рішення від 25.12.2014 року № 9125 незаконним.

Зобовязати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області переглянути Рішення від 25.12.2014 року № 9125 та зарахувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, період роботи сестри-анестезістки в анестезіологічному відділенні Запорізької обласної клінічній лікарні з 27.01.2000 року по 31.05.2007 року у подвійному розмірі.

Зобовязати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пенсію за вислугу років з часу звернення з заявою про призначення пенсії з 18.12.2014 року.

Стягнути з Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Код ) 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Івана Алексєєва, буд. 2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова