Справа № 810/1092/17
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року № 810/1092/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області), в якому просить:

- стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 65667,74 грн.;

- стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616,72 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011, яка набула законної сили 12.04.2012 він був поновлений на роботі із одночасним зобов'язанням відповідача здійснити розрахунок та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно наказу ГУ Держкомзему у Київській області №316-к від 09.11.2011 судове рішення виконано частково, позивача поновлено на роботі та виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу у межах одного місяці в розмірі 3461,07 грн.

23 лютого 2012 ОСОБА_1 був звільнений повторно, однак при звільненні рішення суду в частині здійснення розрахунку та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 не виконано. У зв'язку з чим, скориставшись своїм правом, передбаченим статтями 116-117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), позивач звернувся з позовом до Київського окружного адміністративного суду, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.04.2012 по 01.01.2016 в розмірі 185 010 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 по справі №810/6035/15 вказаний позов задоволено, та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 185 010 (сто вісімдесят п'ять тисяч десять) грн.

Позивач вказував, що на день звернення із даним позовом постанова суду від 18.10.2011 в частині здійснення розрахунку та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 не виконана, тому позивач просить стягнути: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за періоди: з 24.02.2012 по 12.04.2012; з 01.01.2016 по 15.03.2017 (день звернення до суду) в розмірі 65 667,74 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616,72 грн. за період з жовтня 2011 року по березень 2017 року.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача просив відмовити в його задоволенні та зазначав, що на час набрання законної сили постанови Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі № 2а-2499/11/1070 (12.04.2012), позивач вже не перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Держкомзему у Київській області.

Таким чином, твердження позивача, що початком періоду, з якого сталася затримка виплати розрахунку всіх належних йому при звільненні сум є дата повторного звільнення з роботи - 23.02.2012, не відповідає дійсності, оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 із займаної посади сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу не могла належати до виплати у день звільнення, оскільки рішення суду щодо зобов'язання її розрахунку та виплати набрало законної сили пізніше, ніж позивач звільнився із Головного управління Держкомзему у Київській області.

Представник відповідача вважає, що вимога позивача про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Київській області за період із жовтня 2011 року по березень 2017 року компенсації втрати частини доходів заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (індексація заробітної плати) у сумі 29 616, 72 грн., є необґрунтованою, оскільки з моменту поновлення позивача (09.11.2011) по дату звільнення (23.02.2012) ОСОБА_1 проводилась індексація заробітної плати.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2017 вирішено розгляд даної адміністративної справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: зобов'язано поновити позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області, правонаступником якого є Держгеокадастр у Київській області; зобов'язано Головне управління Держкомзему у Київській області здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

Вказана постанова набрала законної сили 12.04.2012 (ухвала Київського апеляційного адміністративного суду, якою апеляційну скаргу Головного управління Держкомзему у Київській області залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 - без змін).

На виконання вищезазначеної постанови суду, Головне управління Держкомзему у Київській області видало наказ від 316-к від 09.11.2011, яким поновлено позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області (підтверджується копією трудової книжки).

Крім того, в порядку негайного виконання рішення суду, Головним управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

23 лютого 2012 року позивач був повторно звільнений із займаної посади (наказ №52-к), розрахунок за період вимушеного прогулу та виплата середньомісячного заробітку відповідачем проведена не була.

31 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду, в якому заявив вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з відповідача за весь період, включно по дату звернення до суду.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 по справі №810/6035/15 вказаний позов задоволено, та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 185 010 (сто вісімдесят п'ять тисяч десять) грн.

Окрім цього, з постанови від 01.03.2016 по справі №810/6035/15 слідує, що момент з яким пов'язується початок перебігу строку затримки виплати заробітної плати суд визначив 12.04.2012, дата набрання законної сили рішенням від 18.10.2011, яким було зобов'язано Головне управління Держкомзему у Київській області здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Зазначене рішення суду виконано, що підтверджується копією повідомлення про безспірне списання коштів з рахунку боржника згідно з меморіальним ордером №127 від 28.09.2016 та копією виписок по рахунках Головного управління від 29.09.2016.

Відповідно до довідки ГУ Держгеокадастру у Київській області, розмір середньої місячної заробітної плати ОСОБА_1 складав 4128,81 грн., а середньоденної -196,61 грн.

Разом з тим, вказуючи, що до дня звернення із даним позовом постанова суду від 18.10.2011 в частині здійснення розрахунку та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 не виконана, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно статті 5 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ж статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Невиконання цього обов'язку тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, оскільки КЗпП України встановлено чіткі строки, протягом яких роботодавець повинен провести розрахунок з працівником, що звільняється, не проведення таких розрахунків є суттєвим порушенням трудового законодавства.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа; організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Суд встановив, що позивач звернувся з позовом до Київського окружного адміністративного суду, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.04.2012 по 01.01.2016 в розмірі 185 010 грн., та який був задоволений постановою від 01.03.2016 по справі №810/6035/15.

Окрім цього, з вказаної постанови судом встановлено, що момент з яким пов'язується початок перебігу строку затримки виплати заробітної плати суд визначив 12.04.2012, дата набрання законної сили рішенням від 18.10.2011, а не 23.02.2012, як вважає позивач.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди: з 24.02.2012 (дата повторного звільнення - 23.02.2012) по 12.04.2012 (дата набрання законної сили постановою від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070), не підлягає задоволенню, оскільки на момент повторного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади (23.02.2012) сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу не могла належати до виплати у день звільнення, так як постанова суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, якою зобов'язано відповідача здійснити розрахунок та виплати такий заробіток набрало законної сили пізніше 12.04.2012, ніж позивач звільнився із Головного управління Держкомзему у Київській області.

Ураховуючи, що з 01.01.2016 (постанова від 01.03.2016 у справі №810/6035/15) до звернення із даним позовом постанова суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 в частині здійснення розрахунку та виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 не виконана, отже суд вважає, що період з 01.01.2016 по 15.03.2017 є затримкою розрахунку при звільненні позивача.

А тому, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 01.01.2016 по 15.03.2017 в сумі 59 179,61 грн. (301 день затримки Х 196,61 грн. - середньоденна заробітна плата) підлягає задоволенню.

Суд встановив, що в порядку негайного виконання постанови від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 відповідачем було виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 грн., однак розрахунок суми та виплата позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (з 04.01.2011 по 09.11.2011) здійсненні не були. Отже, з 18.10.2011 по даний час у відповідача є невиконане перед позивачем грошове зобов'язання зі сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною сьомою статті 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (стаття 94 КЗпП України, стаття 1 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до статті 95 КЗпП України та статті 33 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 №76-VIII, внесено зміни у вказану норму, вона доповнена частиною шостою. В цій нормі зазначено, що проведення індексації грошових коштів доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального обов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Пунктом 14 Прикінцевих положень цього Закону Кабінету Міністрів України доручено за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" також зобов'язано Кабінет Міністрів України затвердити особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2015 рік.

Рішення про затвердження особливого порядку індексації не прийнято.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку проведення індексації грошових доходів працівників бюджетних установ у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2014 та 2015 роки, дає підстави для нарахування індексації заробітної плати згідно з чинним Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Статтею 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" ( далі - Закон №2050-III) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із абзацами 1-2 пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Оскільки з 18.10.2011 по даний час у відповідача є невиконане перед позивачем грошове зобов'язання, визначене постановою від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, зі сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (період з 04.01.2011 по 09.11.2011), з якого виплачено лише середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 грн., та яке підлягає індексації відповідно до зазначених вище норм закону, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616,72 грн. за період з жовтня 2011 року по березень 2017 року підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016 по 15.03.2017 у розмірі 59 179 (п'ятдесят дев'ять тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 61 коп.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 29616 (двадцять дев'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 72 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.