Справа № 607/3650/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6087/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Носа С. П.,
суддів Іщук Л. П., Яворського І. О.;
за участю секретаря судового засідання Мацьків М. С.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
20 березня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення позивачу як судді у відставці перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 січня 2017 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу на прокурорських посадах та слідчого в органах прокуратури Тернопільської області, з суми 28160,00 гривень без обмеження граничного розміру, із врахування раніше виплачених сум.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідач неправомірно не зарахував позивачу відповідні періоди навчання, проходження строкової військової служби та роботи на прокурорських посадах та слідчого в органах прокуратури Тернопільської області, що призвело до зменшення розміру довічного грошового утримання судді, яке повинне виплачуватись йому в розмірі 90 % грошового утримання судді.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не проведення ОСОБА_1 - судді у відставці перерахунку щомісячного довічного грошового утримання протиправними. Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, календарний період проходження строкової військової служби та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Тернопільської області. Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити ОСОБА_1 - судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 04 січня 2017 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з суми 28160,00 гривень без обмежень граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Тернопільським об`єднаним управлянням Пенсійного фонду України Тернопільської області подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановлено, що 04 січня 2017 року позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Листами Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області № 69/М-11 від 02 березня 2017 року та № 93/М-11 від 13 березня 2017 року позивача повідомлено, що з 04 січня 2017 року йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів, розмір якого обчислено із заробітної плати в розмірі 28160,00 грн., згідно довідки апеляційного суду Тернопільської області № 01-17/1/2017 від 03 січня 2017 року, виходячи із стажу роботи на посаді судді 18 років 11 місяців 4 дні без врахування календарного періоду проходження військової служби, половини строку навчання позивача за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури.
Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та військовому квитку серії НОМЕР_2 , що виданий Козівським районним військовим комісаріатом Тернопільської області в період з 19 травня 1987 року по 28 травня 1989 року проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії.
04 серпня 1989 року позивач був зарахований студентом 1-го курсу денного факультету Львівського державного університету ім. І. Франка, де навчався за спеціальністю правознавство та 29 червня 1994 року отримав диплом серії НОМЕР_3 за спеціальністю юрист.
З 01 серпня 1994 року по 28 січня 1998 року ОСОБА_1 працював в прокуратурі Тернопільської області на посадах стажиста, помічника прокурора Тернопільського району, слідчого прокуратури Тернопільського району, старшого помічника прокурора Тернопільського району та звільнений у зв`язку із призначенням на посаду судді.
29 січня 1998 року позивач був призначений на посаду судді Тернопільського районного суду, 29 липня 2002 року був зарахований на посаду судді апеляційного суду Тернопільської області у зв`язку із призначенням в межах п`ятирічного строку, 17 квітня 2003 року зарахований на посаду судді апеляційного суду Тернопільської області у зв`язку із обранням безстроково.
Листом Державної судової адміністрації України № 17-6408/10 від 24 вересня 2010 року підтверджується, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на 27 вересня 2010 року становив 20 років, з яких: на посаді судді 12 років 7 місяців 25 днів; половину терміну навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 5 місяців 12 днів; період проходження строкової військової служби 2 роки 5 днів; період роботи на посаді слідчого і прокурора 2 роки 10 місяців 18 днів.
Відповідно до наказу голови апеляційного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2010 року № 128 на підставі ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , який має стаж роботи 20 років, встановлено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати з 27 вересня 2010 року.
Наказом голови апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2011 року № 147 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» судді апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , який має стаж роботи 21 років, призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82 відсотки заробітної плати з 27 вересня 2011 року.
Рішенням Вищої ради юстиції від 26 грудня 2016 року № 3453/0/15-16 позивача звільнено із посади судді апеляційного суду Тернопільської області у зв`язку із поданням заяви про відставку, на підставі вказаного рішення Вищої ради юстиції наказом голови апеляційного суду Тернопільської області № 1-К від 03 січня 2017 року позивача відраховано його зі штату апеляційного суду 03 січня 2017 року.
Пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15.12.1992 року зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІ, встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Таким чином позивач, станом на 23 вересня 2010 року набув право на відставку та одержання довічного грошового утримання на підставі діючої на той час ст. 43 Закону України «Про статус суддів», постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865, оскільки його стаж роботи судді, який обчислювався у відповідності до діючого на той час законодавства, становив 20 років, в тому числі календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Тернопільської області, що підтверджується листом апеляційного суду Тернопільської області № 246/10-Вих. від 06 вересня 2010 року та наказом голови апеляційного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2010 року № 128, яким визначався стаж роботи на посаді судді на час видання наказу, розрахунками стажу.
Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року прийнято нову редакцію Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до ст. 135 якого до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Аналогічні положення містяться в Законі України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIlI (набрав чинності 30.09.2016 року).
Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при визначенні стажу судді не передбачає зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи на посадах прокурорів і слідчих, однак позивач набув право на відставку та виплату довічного грошового утримання судді у відставці до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд (набув чинності 28 березня 2015 року), та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року (набрав чинності 30.09.2016 року), а тому за ним зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набуття ним права на відставку.
Також, у рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов`язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.
У постанові Верховного Суду України у справі № 21-6664а15 від 06 липня 2016 року, суд висловив правову позицію, згідно якої, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.
За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 року в справі № 21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Тому суд першої інстанції вірно вказав, що при визначенні стажу роботи судді, який дає право на відставку та виплату довічного грошового утримання слід враховувати половину строку навчання позивача за денною формою у Львівському державному університеті ім. І. Франка за спеціальністю правознавство, календарний період проходження строкової військової служби та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Тернопільської області.
Відповідно до ч.2 ст. 25 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (набрав чинності 30.09.2016 року) право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом. розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Оскільки позивач кваліфікаційного оцінювання не пройшов, з урахуванням половини строку навчання за денною формою навчання у Львівському державному університеті ім. І.Франка за спеціальністю правознавство, календарного періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Тернопільської області, загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить 26 років 10 місяців 20 днів, а тому розмір довічного грошового утримання позивача у відповідності до положень ч.2 ст. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII буде становити 90 відсотків (80 відсотків + 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) суддівської винагороди обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із заробітної плати судді 28160,00 грн. законом не встановлено граничного розміру довічного грошового утримання судді, а тому позовні вимоги в цій частині також є підставними та підлягають до задоволення.
Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року в справі № 607/3650/17 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.
Головуючий суддя С. П. Нос
судді Л. П. Іщук
І. О. Яворський

Повний текст судового рішення виготовлено 29 червня 2017 року.