Справа № 808/1012/17
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/1012/17

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року о 09 год. 30хв.

Справа № 808/1012/17

м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства “Могучий” про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що відповідно до Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік, наданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників, які працювали у відповідача за звітний період, склала 118 осіб. Середньооблікова кількість інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, повинна складати 5 осіб, але склала 2 особи, що є меншим, ніж встановлено нормативом. Тому за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 162 803,40 гривень й пеню у розмірі 81,40 гривень. Просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню у розмірі 162884,80 гривень.

В судове засідання представник позивача не з’явився, до його початку надав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, до його початку надав клопотання про розгляд справи без участі представника. Проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених в письмових запереченнях, в яких зазначив, що підприємством здійснено всі законодавчо встановлені заходи для виконання нормативу працевлаштування інвалідів. Проте, не дивлячись на всі здійснені заходи, норматив з працевлаштування інвалідів в 2016 році підприємству виконати не вдалося не з своєї вини. Просить відмовити в позові.

Згідно із ч.4 ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У зв’язку з вищенаведеним суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України (далі - ГК), підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХІІ від 21.03.1991 (далі – Закон № 875-ХІІ), забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 2 ст. 19 Закону № 875-ХІІ).

Підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог ст. 18 цього Закону (ч. 3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ). Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875-ХІІ, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Судом встановлено, що ПП “Могучий” є юридичною особою та відноситься до категорії суб’єктів підприємницької діяльності, яким, відповідно до ст. 19 Закону № 875-ХІІ, встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, який у відповідача повинен складати 5 робочих місць, про що і зазначено в Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік.

Частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Таким чином, матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем нормативу працевлаштування інвалідів та обґрунтованість розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, здійсненого позивачем.

Водночас, загальні принципи застосування відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності визначені Господарським Кодексом України, й, відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 ГК передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Закон України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” покладає на підприємство обов'язок створити, атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи державної служби зайнятості, а ті, в свою чергу, зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів, а тому суд вважає, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх безпосереднього працевлаштування.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.01.2016 директором ПП “Могучий” видано наказ №1 “Про виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2016 році” (а.с. 42); 09.01.2016 - наказ №2 “Про створення постійно діючої атестаційної комісії ПП “Могучий”, яким створено постійно діючу атестаційну комісію з проведення атестації робочих місць з умов праці (список 1, 2) та місць, створених для працевлаштування інвалідів, що потребують соціального захисту (а.с. 41).

12.01.2016 атестаційна комісія ПП “Могучий” на своєму засіданні постановила атестувати постійні робочі місця в цеху рослинництва: мех.ток. – 2 робочих місця – сторож, мех.отряд – 2 робочих місця – сторож, авто гараж – 2 робочих місця – сторож (протокол засідання атестаційної комісії ПП “Могучий” від 12.01.2016, а.с. 43).

12.01.2016, на підставі вищевказаного протоколу засідання атестаційної комісії, директором ПП “Могучий” винесено наказ №3 про створення робочих місць для постійного працевлаштування інвалідів в цеху рослинництва: мех.ток. – 2 робочих місця – сторож, мех.отряд – 2 робочих місця – сторож, авто гараж – 2 робочих місця – сторож (а.с. 44).

В матеріалах справи наявні паспорти на створення робочих місць інваліда-сторожа мех.тока цеху рослинництва, автогаражу цеху механізації та мехотряду цеху рослинництва на ПП “Могучий” й відповідні інструкції про робочі місця інваліда-сторожа на вищевказаних посадах (а.с. 46-54).

Процедуру подання підприємствами, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31.01.2007 (далі – Порядок №70). Відповідно до абз. 3 п. 2 останнього, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України “Про зайнятість населення”, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання форми звітності № 3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” затверджено наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 (далі – Порядок №316), відповідно до п. 2.1 якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в 2016 році відповідач подав до Мелітопольського районного центру зайнятості звіт за формою №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” від 05.01.2016 (а.с. 56), в якому надав центру зайнятості інформацію про наявність п’яти вакантних посад для працевлаштування інвалідів.

17.01.2017 відповідач також подав до Мелітопольського РЦЗ звіт за формою №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” від 17.01.2017, в якому надано інформацію про наявність п’яти вакантних посад для працевлаштування інвалідів (а.с. 57).

Враховуючи, що з моменту подання відповідачем звітності від 05.01.2016 кількість вакантних посад для працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача в 2016 році не змінювалася, тому, відповідно до вимог чинного законодавства, необхідності в поданні щомісячного звіту за формою №3-ПН не було.

Також в матеріалах справи наявна довідка ПП “Могучий” №192 від 30.05.2017 про те, що в 2016 році інваліди на підприємство з питань працевлаштування не зверталися; директор в усній формі звертався до інвалідів, що проживають на території підприємства, з проханням про працевлаштування на ПП “Могучий”, проте інваліди відмовилися від працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено письмовими доказами, відповідачем створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, протягом 2017 року подано звіти про наявність вільних робочих місць за формою 3-ПН, в яких були заявлені вакантні посади для працівників, яким встановлено інвалідність. Звіти за формою державної статистичної звітності № 3-ПН містять вичерпну інформацію про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів протягом звітного періоду.

Судом встановлено, що відповідач самостійно розрахував кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується Звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів відповідача, та не оскаржується позивачем. Так, відповідач надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, у формі звітів про наявність вакансій по формі 3-ПН та подав звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів до відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Згідно з листом Мелітопольського районного центру зайнятості №678/01-10 від 29.05.2017, ПП “Могучий” протягом 2016 року надавало до Мелітопольського районного центру зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН. ПП “Могучий” знаходиться в с. Ясне Мелітопольського району Запорізької області, інваліди з цього населеного пункту не перебувають на обліку в Мелітопольському РЦЗ, тому не направлялися на вакантну посаду в ПП “Могучий”. Інваліди з інших населених пунктів відмовлялися від працевлаштування на даному підприємстві з причин транспортної недоступності. Таким чином, жодної необґрунтованої відмови відповідачем в працевлаштуванні інваліда судом не встановлено, що не спростовується позивачем. Варто зазначити, що, не дивлячись на всі заходи, прийняті відповідачем, норматив працевлаштування інвалідів не вдалось виконати.

Тому суд вважає, що сукупність названих обставин свідчить, що ПП “Могучий” вжито всі належні заходи щодо пошуку та працевлаштування інвалідів, що виключає підстави для застосування санкцій, передбачених ст. 20 Закону № 875-XII.

Стосовно нарахування пені суд зазначає наступне: ч. 2 ст.20 Закону № 875-ХІІ передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Оскільки суд вважає, що позивачем не доведено правомірність застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, відповідно, вимога про стягнення пені є такою, що не відповідає нормам ст. 20 Закону № 875-ХІІ, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено умисного порушення ПП “Могучий” вимог Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В.Стрельнікова