Справа № 314/1543/17(2-а/314/71/2017)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2017 рокусправа № 314/1543/17(2-а/314/71/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Кругового О.О. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Петромихайлівське» на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 р. по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Петромихайлівське» до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області, Державного реєстратора Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області ОСОБА_1, треті особи Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, Селянське (фермерське) господарство «Нега» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в с т а н о в и В: 21.04.2017 р. Приватне акціонерне товариство «Петромихайлівське» звернулося до Вільнянського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області, Державного реєстратора Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області ОСОБА_1, треті особи Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, Селянське (фермерське) господарство «Нега» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 р. відмовлено у відкритті провадження про справі. Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, де просили скасувати ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 р., справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. В судове засідання апеляційної інстанції особи, які приймають участь у справі, до суду не з'явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, а також, оцінивши докази по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що оскільки фактично предметом спору по даній справі є відносини з приводу оскарження права користування земельною ділянкою, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду господарським судом згідно Господарського процесуального кодексу України.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон №1952-IV), який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав,які підлягають реєстрації за цим Законом,та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр).

За приписами п. 1 ч.3 ст. 10 цього Закону (в редакції Закону чинного на час виникнення спірних відносин) Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 10 цього Закону державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржуються дії та рішення відповідача - державного реєстратора - як суб'єкта владних повноважень про здійснення ним реєстрації права оренди на землю, що на той час вже була зареєстрована.

Оскільки обов'язок реєстратора перевірити інформацію про вже зареєстровані права випливає зі змісту його повноважень, передбачених п. 3 ч.3 ст. 10 Закону № 1952-IV, позивачем оскаржуються дії державного реєстратора, цей спір має ознаки публічно-правового та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2015 року по справі №802/37191.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та необхідності скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 199, 203, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Петромихайлівське» - задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 квітня 2017 р. - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена в касаційному порядку, оскільки не перешкоджає провадженню по справі.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова