Справа № 815/82/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/82/17

Категорія: 10 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

представника відповідача Котелевського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати разової грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, про зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою року у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Одеської області в якому просила суд:

- визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо не нарахування та невиплати разової грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором;

- зобов'язати прокуратуру Одеської області нарахувати та виплатити грошову допомогу відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором.

Постановою від 08 лютого 2017 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржена постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції послався на Рішення КСУ від 21.11.2013 року № 11-рп/2011, яке не стосується спірних правовідносин.

Послався апелянт і на практику ЄСПЛ, як на підтвердження порушення прав апелянта встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Не погоджується апелянт і з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання грошової допомоги відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», внаслідок звільнення з органів прокуратури після набрання чинності Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов економічного зростання в Україні», яким виключена ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому апелянт зазначає, що на час прийняття Закону від 27.03.2014 року № 1166-VII їй вже була призначена пенсія за вислугу років та вона отримувала зазначену пенсію, в той час як приписи Закону України «Про прокуратуру» не пов'язують можливість призначення та отримання пенсії з обов'язковим звільненням з роботи, а необхідні умови для отримання грошової допомоги, передбаченої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» вже існували, і на думку апелянта час звільнення з органів прокуратури не має жодного значення для застосування цієї норми.

Не погоджується апелянт і з застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин Закону України «Про державну службу», КЗпП України та Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»

Прокуратура Одеської області надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що відповідно до протоколу № 26689 від 23.04.2010 року ОСОБА_2 призначена пенсія за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Одеської області №°414 від 12.04.2010 року. На час призначення пенсії ОСОБА_2 продовжувала працювати в прокуратурі Одеської області (а.с. 14-19, 21, 23-25).

Також суд першої інстанції встановив, що на підставі рапорту позивача від 19 березня 2015 року прокуратурою Одеської області виданий наказ № 701к від 24.03.2015 року, яким старшого радника юстиції ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора відділу організації представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області з 24.03.2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (ст.38 КЗпП України) (а.с. 48, 49). У рапорті від 19.03.2015 року позивач також просила виплатити їй грошову допомогу у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи.

Суд першої інстанції встановив, що 10.11.2016 року ОСОБА_2 звернулась до прокуратури Одеської області з заявою щодо виплати грошової допомоги, проте листом від 18.11.2016 року № 279 прокуратура Одеської області надала позивачу відповідь, в якій повідомила, що Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення умов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності з 01.05.2014 року, внесені зміни до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», та виключено частину 16 цієї статті, яка передбачала право на виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію за вислугою років.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції зазначив, що згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури. Проте відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» від 27.03.2014 року №1166-VII, внесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та виключено частину 16 цієї статті, яка передбачала право на виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію за вислугою років. Вказані зміни до закону набрали чинності з 01.04.2014 року.

Суд першої інстанції встановив, що позивач на час призначення їй пенсії у 2010 році з органів прокуратури не звільнялась та правом на отримання грошової допомоги, виплата якої була передбачена до 01.04.2014 року, у разі виходу на пенсію за вислугою років, не скористалась.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що підставою виплати прокурорам і слідчим грошової допомоги було не набуття права на пенсію як такого (за наявності відповідної вислуги років), а розірвання трудового договору, тобто звільнення з посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, що на думку суду першої інстанції підтверджено і позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 26.11.2013 року №11-рп/2013, в якому Конституційний Суд України пов'язує виникнення права на отримання грошової допомоги з припиненням роботи на посаді державного службовця, тобто з фактичним звільненням. Посилаючись на зазначене рішення Конституційного суду України, суд першої інстанції зауважив, що положення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» є подібними до норми, закріпленою в ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки грошова допомога у зв'язку з виходом на пенсію не була за своєю суттю соціальною виплатою або пільгою, суд першої інстанції визнав безпідставним посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004. Крім цього суд першої інстанції зауважив, що норми абз.3 п.п.3 п.3 розділу II Закону України від 27.03.2014 року №1166-УІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» неконституційними не визнано.

Також суд першої інстанції зазначив, що не можуть застосовуватися до спірних правовідносин правові позиції стосовно зворотної дії нормативно-правових актів у часі, викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 та від 05.04.2001 року № 3- рп/2011, оскільки при оформленні пенсії за вислугу років в 2010 році ОСОБА_2 право на отримання зазначеної грошової допомоги не набула.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 на момент призначення пенсії у 2010 році з органів прокуратури не звільнялась та правом на отримання грошової допомоги, виплата якої була передбачена до 01.04.2014 року, у разі виходу на пенсію за вислугою років, не скористалась, а на момент її звільнення закон, який передбачав такі виплати, скасований, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника прокуратури, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

До 01 січня 2011 року частина 15 ст. 50-1 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, встановлювала, що прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

З 01 січня 2011 року частиною 15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, було встановлено, що прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

З 01 жовтня 2011 року частина 15 змінила нумерацію та стала частиною 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, у зв'язку з прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI.

24.03.2014 року Законом України № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», абзацом 2 підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ, виключена частині 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 2 розділу IV Прикінцеві положення Закону України № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім: абзацу другого підпункту 3 пункту 3, підпунктів 2 і 3 пункту 8, пункту 23, абзацу другого підпункту 2 пункту 24, пункту 25, підпункту 2 пункту 28 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 травня 2014 року.

Тобто, зміни, якими, зокрема, було виключено частину шістнадцяту статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII, набрали чинності з 1 травня 2014 року.

Відповідно до матеріалів справи позивач звільнена з посади в органах прокуратури з 24 березня 2015 року, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років (а.с. 20)

При цьому позивачу пенсія за вислугу років призначена позивачу з 23 квітня 2010 року (а.с. 21), проте, отримуючи зазначену пенсію позивач продовжувала працювати в прокуратурі Одеської області, що підтверджено записами в трудовій книжці (а.с. 15-19), та не суперечить приписам речення другого частини 14 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII в редакції чинній на час призначення апелянту пенсії за вислугу років.

Вийшовши на пенсію за вислугу років у березні 2010 році у апелянта виникло право на отримання грошової допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури, яка була передбачена ч. 15 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, в редакції чинній на час призначення апелянту пенсії за вислугу років.

Проте апелянт таким правом не скористалась, і лише 19 березня 2015 року в рапорті про звільнення з посади з 24 березня 2015 року, зазначила про виплату відповідної грошової допомоги (а.с. 48).

На час подання рапорту про звільнення та виплату грошової допомоги, ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII, була виключена, а тому апелянт, станом на 19.03.2015 року втратила таке право.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежного посилання судом першої інстанції на Рішення КСУ від 21.11.2013 року № 11-рп/2011, оскільки положення ч. 13 ст. 37 Закону України «Про державну службу» щодо виплати разової грошової допомоги державному службовцю при виході на пенсію є подібними до норми, закріпленою в ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Також апеляційний суд вважає помилковим посилання апелянта на порушення її права, визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки виключення ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» відбулось внаслідок здійснення законодавчого врегулювання (прийняття Закону України № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні») саме з метою додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави та на засадах справедливості та пропорційності (розмірності) з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому розумінні апелянтом норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 94, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець