Справа № 814/2283/16
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2283/16

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі - Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта Саламатіна О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії -,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 з наступними позовними вимогами (з урахуванням ухвали про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог від 02 лютого 2017 року):

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 08 грудня 2014 року, який отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідністю військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №69 від 19 серпня 2016 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду II групи з 08 грудня 2014 року, який отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013року №975.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що відповідачами протиправно відмовлено йому в надані грошової допомоги за його зверненням, адже ним було надано всі необхідні документи, що підтверджують інвалідність другої групи, отриманої внаслідок поранень під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу в період з 15 травня 1973 року по 17 вересня 1996 року у лавах Збройних Сил СРСР, в тому числі у лавах Збройних сил України.

У період з 19 жовтня 1983 року по 10 листопада 1985 року позивач проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан та тричі отримав поранення 20 грудня 1983 року, 01 вересня 1984 року та 10 травня 1985 року.

З 29 жовтня 2004 року позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок травми отриманої при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії МСЕ-03 №014958. /а.с. 21/

Оглядом МСЕК, який проводився у період з 02 грудня 2014 року по 08 грудня 2014 року ОСОБА_1 була встановлена безстроково II група інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК 10 ААВ №351487, а.с. 22).

Позивач звернувся до Миколаївського ОВК із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де вились бойові дії.

19 серпня 2016 року згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 69, позивачу відмовлено у задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що первинна інвалідність ІІІ групи встановлена ОСОБА_1 до набуття чинності Закону України Про внесення змін до закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії.

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами неправомірно відмовлено позивачу у задоволенні заяви про призначенні і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оскільки матеріали справи містять підтвердження того, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР та отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, при цьому законодавцем не пов`язано наявність довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності з настанням права на отримання одноразової допомоги, а тому посилання відповідача на те, що позивачем до Міністерства оборони України було надано довідку МСЕК про повторний огляд від 08 грудня 2014 року є такими, що не впливають на правомірність оскаржуваного рішення, при цьому.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок).

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Окрім того апелянт зазначає, що відповідно до вимог пункту 8 Порядку №975 від 25 грудня 2013 року у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

В силу приписів статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За змістом частини 2 статті 16 зазначеного Закону, у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви у зв`язку з тим, що первинна інвалідність ІІІ групи встановлена позивачу до набрання чинності Закону України від 04 квітня 2006 року Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також у зв`язку з тим, що між встановленням первинної ІІІ групи інвалідності та встановленням ІІ групи інвалідності пройшло 10 років.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що ІІІ групу інвалідності позивач дійсно отримав вперше в жовтні 2004 року, тобто до набуття чинності Закону України Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 04 квітня 2006 року. Таким чином, на думку колегії суддів, позивач правомірно не отримував даний вид допомоги у вказаний період, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У період з 02 грудня 2014 року по 08 грудня 2014 року, під час повторного огляду МСЕК, ОСОБА_1 була встановлена безстроково II група інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

При цьому, колегією суддів встановлено, що зміна групи інвалідності позивача відбулася поза межами дворічного терміну передбаченого пунктом 8 Порядку № 975, оскільки ІІІ групу інвалідності позивач отримав в жовтні 2004 року, а ІІ групу інвалідності в грудні 2014 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби передбаченої підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975, у розмірі 200-кратного пожиточного мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

При цьому колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що законодавець не пов`язує наявність довідки МСЕК про первинне встановлення інвалідності з настанням права на отримання одноразової допомоги є хибним, оскільки відповідно до зазначених норм законодавства вбачається, що для отримання військовослужбовцем вказаної допомоги необхідні дві умови, а саме: встановлення конкретній особі, під час повторного огляду, вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності та зміни вказаної групи інвалідності в межах дворічного терміну.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу під час повторного огляду МСЕК призначено вищу групу інвалідності, однак дане призначення відбулося через 10 років після первинного встановлення інвалідності, таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 207, 254 КАС України, колегія суддів ,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 липня 2017 року.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.
Суддя: Шляхтицький О.І.
Суддя: Семенюк Г.В.