Справа № 1202/291/2012 (2а-407/14/13)
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Київ К/800/31516/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 04.03.2013р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м.Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області про визнання незаконним рішення від 05.10.2011р. №260 та зобов'язання відповідача перевести її з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника.

Постановою Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 04.03.2013р., залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013р., в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 11.02.1978р. між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області та отримує пенсію за віком, а 28.09.2011р. вона звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, проте рішенням №260 від 05.10.2011р. їй відмовлено в такому переводі з огляду на недоведеність факту втрати нею в зв'язку за смертю чоловіка джерела засобів до існування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходила з того, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_4 не була інвалідом та не досягла встановленого Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку (55 років), тобто, не була непрацездатною; подана ж нею довідка ДП «Злагода» ЖЕК №3 УЖКГ Антрацитівського міськвиконкому від 11.09.2011р. не підтверджує, що ОСОБА_4 одержувала від померлого годувальника допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, тобто перебувала на утриманні померлого чоловіка.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058).

Відповідно до ст.9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ст.10 Закону №1058).

Згідно зі ст.36 Закону №1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, за змістом наведеної статті призначення дружині пенсії по втраті годувальника можливе за одночасної наявності двох таких умов у їх сукупності - непрацездатність цієї особи (наявність інвалідності або досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону) та перебування на утриманні померлого годувальника (перебування на повному утриманні померлого годувальника або одержання від нього допомоги, що була постійним і основним джерелом засобів до існування). При цьому, обидві ці умови мають існувати саме на момент смерті годувальника.

Натомість, як встановили суди та вже вказувалось в цій ухвалі, на момент смерті ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2) його дружина - ОСОБА_4 не була інвалідом та не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058, а отже не була непрацездатною; водночас, й доказів її перебування на утриманні чоловіка до його смерті в матеріали справи надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до прийняття неправильного рішення, а тому підстав для скасування ухвалених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.210,220,222,223,224,230,231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 04.03.2013р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.