Справа № 817/2044/16
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2017 р.Р і в н е 817/2044/16
12год. 55хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про скасування наказу , -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1В.) звернувся в суд із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області) у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 407 «Про проведення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1В.» від 18.11. 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржуваний наказ вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до критеріїв, визначених Порядком формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків осіб позивач не може відноситися до субєкта господарювання із високим ступенем ризику, а тому згідно п. 77.2 ст. 77 ПК України планова документальна перевірка в нього повинна проводитись не частіше одного разу на 2 роки. Враховуючи те, що попередня документальна планова перевірка у ФОП ОСОБА_1 проводилась у 2015 році, то оскаржуваний наказ відповідачем винесено з порушенням п. 77.2 ст. 77 ПК України.

Крім того, ДПІ у м. Рівне ГУ ДФС у Рівненській області при прийнятті наказу № 407 від 18.11.2016 призначено перевірку, проведення якої прямо заборонено п. 3 розділу ІІ Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28.12.2014 (мораторію на проведення перевірок окремих субєктів господарювання).

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. До початку судового засідання представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судом не визнавалася обов'язковою участь позивача в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для вирішення справи по суті.

Відповідач проти позову заперечив, подав письмові заперечення. В їх обґрунтування зазначив, що наказ контролюючого органу № 407 від 18.11.2016 прийнятий з дотриманням вимог чинного законодавства України, відповідно до плану-графіку проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання, з дотриманням вимог п. 77.4 ст. 77 ПК України.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Судом не визнавалася обов'язковою участь представника відповідача в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін в судовому засіданні. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт господарювання виконавчим комітетом Рівненської міської ради 11.09. 2007 року, номер запису про державну реєстрацію № 0016041, перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м. Рівне ГУ ДФС у Рівненській області з 12.09. 2007 року за № 24743. Основним видом діяльності є: КВЕД 49.41 «Діяльність автомобільного вантажного транспорту».

18.11.2016 начальником ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області ОСОБА_2 винесено наказ № 407 «Про проведення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1В.» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 згідно з планом-графіком проведення планових документальних перевірок на IV квартал 2016 року (а. с. 5).

Повідомлення про проведення вищевказаної перевірки та копію наказу про її проведення ФОП ОСОБА_1 отримано 21.11.2016 (а. с. 5, 6).

01.12.2016 посадовими особами податкового органу складено Акт № 33/17-16-13-03/НОМЕР_1 щодо засвідчення факту не допуску посадових осіб ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області до проведення планової документальної виїзної перевірки з питань, що вказані у наказі № 407 від 18.11.2016.

Так, підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що органи державної податкової служби мають право, зокрема проводити відповідно до законодавства перевірки платників податків.

Згідно п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку такої.

Таким чином, законодавцем визначено два шляхи повідомлення платника податку про проведення документальної планової перевірки, а саме: або шляхом вручення йому під розписку копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої; або шляхом надсилання йому копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається із копії поштового повідомлення про вручення, копію оскаржуваного наказу та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення документальної планової перевірки надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення платнику податків за 10 днів до дня проведення такої, а саме 18.11.2016. Також, підтверджується отримання позивачем копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення від 21.11.2016.

Отже, відповідачем дотримано вимоги п. 77.4 ст. 77 ПК України.

У відповідності до вимог п. 77.1. ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані - графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно п. 77.2. ст. 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Отже, право визначати перелік платників податків, які повинні бути включені до графіку перевірок та підлягають такій, має сам податковий орган, після чого такий план-графік підлягає затвердженню вищестоящим органом.

Як вбачається з плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на IV квартал 2016 року, такий затверджено начальником ГУ ДФС у Рівненській області, до якого включено ФОП ОСОБА_1 (а.с. 74, 75).

Відповідно до п. 77.2 ст. 77 ПК України періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

З метою удосконалення організації роботи з формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків відповідно до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України, Міністерством фінансів України прийнято наказ № 524 02.06.2015 «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 за № 751/27196 (далі Порядок № 524).

Відповідно до п. 4 розділу ІV Порядку № 524 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.08.2016 № 723), до плану-графіка в першу чергу включаються платники податків - самозайняті особи, які мають найбільші ризики несплати до бюджету податків та зборів, обов'язкових платежів.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку № 524 встановлено ряд критеріїв відбору самозайнятих осіб із високим ступенем ризику, зокрема якщо перевищення сумою доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 та більше відсотків та розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг, становить 30 або більше відсотків задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, повязаних з господарською діяльністю платника податків.

Судом встановлено, що згідно поданої позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, розрахунку податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб вбачається, що декларування витрат на рівні 75 % або більше від загальної суми доходу, розмір інших витрат становить 30 % задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, повязаних з господарською діяльністю (а.с. 76-78).

Крім того, у ФОП ОСОБА_1 наявні і інші ризики, а саме:

- перевищення нарахованого ЄСВ від сплаченого у 2015 році (ризик високого ступеня);

- декларування відємного значення ПДВ при здійсненні міжнародних перевезень та заявлення до відшкодування ПДВ з бюджету та ін.

З огляду на викладене, контролюючий орган правомірно включив позивача до плану-графіка проведення планових документальних перевірок субєктів господарювання на ІV квартал 2016 року, оскільки ФОП ОСОБА_1 підпадає під критерій відбору самозайнятих осіб високого ступеня ризику, так як розмір витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг, становить більше 30 % задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, повязаних з господарською діяльністю платника податків та наявне перевищення нарахованого ЄСВ від сплаченого у 2015 році, а періодичність проведення такої перевірки з високим ступенем ризику проводиться не частіше одного разу на календарний рік відповідно до вимог п. 77.2 ст. 77 ПК України.

Щодо покликання позивача на пункт 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, то варто зазначити наступне.

Так, відповідно до пункту 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки субєктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Судом встановлено, що відповідно до другого абзацу вказаного пункту відповідні обмеження не поширюються з 1 січня 2015 року на перевірки субєктів господарювання, щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Крім того, пунктом 77.3 ст. 77 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, такий винесено на підставі плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на ІV квартал 2016 року, яким призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Отже, враховуючи положення п. 77.3 ст. 77 ПК України та п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII мораторій не поширюється на перевірки з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість, а тому покликання позивача є необґрунтованими.

Згідно правової позиції Верховного суду України викладеної у постанові від 27.01.2015 по справі № 21-425а14, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, встановлених Податковим кодексом України, може бути належною підставою винесення наказу про проведення перевірки.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що ним правомірно з дотриманням вимог п. 77.4 ст. 77 ПК України, прийнято спірний наказ № 407 від 18.11.2016 «Про проведення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1В.».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання позивач не довів суду обґрунтованість позовних вимог. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність його дій.

Отже, при зазначених обставинах, вимоги позивача відхиляються судом як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки у суду відсутні докази понесення судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, то судові витрати не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування наказу відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.