Справа № 750/1125/17
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 червня 2017 року м. Київ К/800/21239/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просило: зобов'язати відповідача закінчити ВП №53260891 від 19 січня 2017 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; скасувати пункт 3 постанови ВП №53260891 від 19 січня 2017 року щодо стягнення з боржника виконавчого збору 12800,00 грн. на підставі пункту 9 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року скасовано постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 року та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що згідно розпорядження №191692 від 06 січня 2017 року Управлінням було здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/9075/16-а, а протоколом виплат від 13 січня 2017 року підтверджується перерахунок пенсії ОСОБА_1 у сумі виплати 9259,38 грн., яка виплачена у лютому 2017 року, а тому Управлінням рішення суду було виконано в добровільному порядку, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 19 січня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області було винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №750/9075/16-а від 17 січня 2016 року.

24 січня 2017 року Чернігівським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2017 року №53260891, де зобов'язано Управління здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 90% заробітної палати працюючого державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи на державній службі, починаючи з 01 серпня 2016 року, у в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013, з урахуванням довідок Головного управління статистики у Чернігівській області від 02 серпня 2016 року №149 та від 10 серпня 2016 року №192 та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходв з того, що позивачем було виконано постанову Деснянського районного суду м. Чернігова у справі 750/9075/16-а в повному обсязі, про що свідчить копія розпорядження №191692 від 12 січня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розпорядження №191692 від 12 січня 2017 року не є належним підтвердженням повного та своєчасного виконання рішення суду, та свідчить лише про перерахунок пенсії, а не про її виплату.

Крім того, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 січня 2017 року №53260891, боржнику встановлено десятиденний строк для виконання рішення суду, як для перерахунку, так і для виплати, однак така виплата, згідно розпорядження мала відбутися у лютому 2017 року.

Згідно частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З огляду на викладене, вірним є висновок суду апеляційної інстанції, що розпорядження №191692 від 12 січня 2017 року не є належним доказом виконання рішення суду у справі №750/9075/16-а, та не може бути підтвердженням своєчасного виконання обов'язку Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України щодо перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами п'ятою та шостою статті 26 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець, приймаючи процесуальне рішення щодо закінчення виконавчого провадження, повинен встановити факт виконання рішення суду в повному обсязі, що має документально підтверджуватись. В той же час, як втановлено судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів, які б відповідали вимогам статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, та підтверджували факт своєчасного та повного виконання рішення суду у справі №750/9075/16-а.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процессуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і грунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко