Справа № 826/24341/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 червня 2017 року м. Київ№ 826/24341/15

Окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Газпостач» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_1, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся позивач Приватне підприємство «Газпостач» з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_1 (скорочена назва Банку - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому з просив:

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» ОСОБА_1 №11/2-27438 від 29.08.2015 року у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору), а саме: Договір про внесення змін від 17.02.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 17.03.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.04.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15 квітня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 30.04.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.05.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 16.06.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.07.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 14 серпня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.08.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.09.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.10.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року та скасувати його.

В обґрунтування позову зазначив, що 29 серпня 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було надіслано рішення №11/2-27438 у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору) на підставі п.п. 6,7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого позивача було повідомлено про нікчемність договорів про внесення змін до Кредитного договору №11-2014 від 08.01.2014 року, а саме: Договір про внесення змін від 17.02.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 17.03.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.04.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15 квітня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 30.04.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.05.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 16.06.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.07.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 14 серпня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.08.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.09.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.10.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року.

Вищевказаними договорами, як зазначено у позові, були змінені розміри процентної ставки за користування кредитними коштами, строк сплати процентів, кінцевий термін погашення кредиту та змінена валюта Кредиту.

Позивач вважає таке рішення Відповідача неправомірним та таким, що порушує його законні права та інтереси з огляду на наступне:

08.01.2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПП «Газпостач» було укладено кредитний договір №11-2014, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 110 000 000,00 гривень з процентною ставкою за кредитом 25% річних, кінцевим терміном повернення кредиту 06.01.2015 року, а Позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити за користування кредитом комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим Договором.

Крім того, як вказує Позивач, умовами кредитного договору передбачено, що процентна ставка може бути змінена кредитором у випадках та в порядку, що передбачені статтею 3 цього Договору.

На виконання умов кредитного договору між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПП «Газпостач» були укладені договори про внесення змін до Кредитного договору №11-2014 від 08.01.2014 року, якими було доповнено кредитний договір пунктом 9.8 ст. 9, викладено у іншій редакції п.п. 1.1, 1.2, 2 Кредитного договору №11-2014 від 08.01.2014 року.

Позивач вважає, що його дії, вчинені при укладені договорів про внесення змін до кредитного договору є такими, що вчинені у відповідності до вимог діючого законодавства України, а тому, посилання відповідача на п.п. 6,7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними та такими, що суперечать Цивільному кодексу України та Господарському кодексу України.

Крім того, у позові зазначено, що відповідач нараховував відсотки за користування кредитом, які сплачувалися позивачем у відповідності до умов кредитного договору, а також виконувалися інші умови кредитного договору та умови договорів про внесення змін до нього, що, як вказує позивач, можна розцінювати як той факт, що сторони визнали договори про внесення змін фактичним його виконанням, а тому висновки відповідача про надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку чи укладення правочинів (у тому числі договорів) є безпідставними.

Також, на думку позивача визнання нікчемними договорів на підставі рішення №11/2-27438 від 29.08.2015 року відповідно до п.п. 6,7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неправомірним, оскільки 20.11.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - ОСОБА_1

На підставі постанови правління НБУ від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №63 від 20.03.2015 року «Про початок процедури Ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку та призначено Уповноваженою особою Фонду ОСОБА_1 строком на один рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року.

Відповідно до норм чинного законодавства України, Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою ст.. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому, позивач вважає, що Відповідач перевищив свої повноваження та порушив норми матеріального права при винесенні рішення №11/2-27438 від 29.08.2015 року про нікчемність правочинів.

Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2015 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у письмових запереченнях проти позову.

Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні за згодою представника позивача, представника відповідача, ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Тобто, вказані норми свідчать про те, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність у однієї із сторін спору статусу суб'єкта владних повноважень, такий суб'єкт у спірних правовідносинах по відношенню до інших осіб має здійснювати саме владні управлінські функції, які б виникали на основі законодавства.

У відповідності до п. 1 ч. 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому, названа норма визначає рішення як нормативно-правовий акт чи правовий акт індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт це виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений не для одноразового застосування.

Правові акти індивідуальної дії це рішення, дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, і які є актом одноразового застосування норм права.

Рішення у формі правового акту індивідуальної дії своїм приписом має породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована його дія.

У такому випадку реалізується компетенція суб'єкта владних повноважень управляти поведінкою іншого суб'єкта, який зобов'язаний виконувати його вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

На підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

У відповідності до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 року №35 термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» продовжено до по 20.03.2015 року включно.

На підставі Постанови правління НБУ № 188 від 19.03.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - ОСОБА_1 строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною першою статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частиною четвертою статті 30 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд здійснює регулювання діяльності банків шляхом:

1) прийняття в межах своїх повноважень нормативно-правових актів, обов'язкових до виконання банками;

2) здійснення контролю за виконанням зобов'язань банків у зв'язку з їх участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб;

3) виведення неплатоспроможних банків з ринку;

4) в інших формах, передбачених цим Законом.

З огляду на вказані норми законодавства суд приходить до висновку, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " врегульовано декілька груп правовідносин, пов'язаних із регулюванням діяльності банків, а саме:

- правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами,

- відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

У відповідності до п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч. 4 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких рішень у формі наказів чи розпоряджень, які має право видавати уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації або на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 на виконання своїх повноважень, щодо визнання договорів нікчемними про внесення змін до кредитного договору №11-2014, укладеного 08.01.2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПП «Газпостач», а саме: Договір про внесення змін від 17.02.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 17.03.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.04.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15 квітня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 30.04.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.05.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 16.06.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.07.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 14 серпня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.08.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.09.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року; Договір про внесення змін від 15.10.2014 року до Договору №11-2014 від 08.01.2014 року відповідачем не приймалось.

Будь - яких доказів того, що Відповідачем приймалися такі рішення саме у формі наказу або розпорядження з приводу визнання нікчемними вищевказаних договорів про внесення змін до Кредитного договору від 08.01.2014 року № 11-2014 позивачем суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що повідомлення про нікчемність правочину (договору) від 29.08.2015 року №11/2-27438 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_1 не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для сторін договору, а тому не може бути предметом спору.

При цьому, суд звертає увагу, що повідомлення про нікчемність правочину (договору) є носієм інформації, яким сторона договору повідомляється про нікчемність договору, правова оцінка дій щодо виявлення нікчемного договору та повідомлення про нікчемність договору може бути надана судом при вирішенні спору про повернення коштів отриманих стороною за таким договором.

Тобто, визнання повідомлення про нікчемність правочину (договору) від 29.08.2015 року №11/2-27438 протиправним та скасування його, позовні вимоги про що заявляє ПП «Газпостач», не захистить права товариства, оскільки повідомлення про нікчемність правочину (договору) є само по собі суб`єктивною думкою уповноваженої особи Фонду, яка може неодноразово направити його повторно.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем повідомлення про нікчемність правочину (договору) від 28 серпня 2015 року №11/1-27438 носить інформативний характер, не породжує будь-яких правових наслідків для позивача, не встановлює прав і обов`язків для нього, тому не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не є правовим актом індивідуальної дії.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що надати оцінку оскаржуваному повідомленню (з точки зору його правомірності чи протиправності), як про це зазначає позивач не можливо без врахування змісту та суті Кредитного договору від 08.01.2014 року № 11-2014 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПП «Газпостач», а також договорів про внесення змін до цього кредитного договору.

При цьому, згідно з статтею 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

А тому, суд приходить до висновку, що саме в межах розгляду справи в порядку господарського судочинства, під час аналізу правової природи укладених додаткових угод може бути встановлено відповідність умов укладених договорів вимогам закону та встановлення дійсності або нікчемності договорів про внесення змін до кредитного договору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та роз'яснити Позивачеві, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 72, 122,158 - 163, 167,157 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Газпостач» - закрити.

Роз'яснити позивачеві, на виконання вимог ч. 2 ст. 157 КАС України, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур