Справа № 826/24247/15
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року місто Київ К/800/25625/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є.,

Кравцова О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ТОВ "АД шина" до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АД шина» звернулося до суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 01.10.2015 №100270002/2015/700039/2.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Київською митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів (автомобільні шини), що ввозилися на територію України, прийняті необґрунтовані рішення щодо її коригування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 01.10.2015 № 100270002/2015/700039/2.

У поданій касаційній скарзі Київська митниця ДФС із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2014 між ТОВ "АД ШИНА" (покупець, Україна) та Компанією «DONGYING JINTAL RABBER MACHІNERУ CO., LTD» (продавець, Китай) укладено договір поставки автошин № 01022014, відповідно до якого продавець зобов'язується виробити та поставити покупцю, на засаді його індивідуальних заказів, пневматичні гумові шини JT RADIAL для легкових автомобілів, автобусів та вантажівок.

В пункті 1.4 договору зазначено, що товар відвантажується у відповідності до інвойсу, який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно із пунктом 2.2 договору, товар відвантажується продавцем окремими партіями та буде ввезено на митну територію України на умовах а) СІF: (Одеса, Україна; Іллічівськ, Україна); в) CFR: (Одеса, Україна; Іллічівськ, Україна); с) FOB: (Циндао, Китай (Інкотермс 2010 року)). Умови поставки зазначаються в інвойсі на кожну партію товару.

Відповідно до пункту 3.2 договору, ціна товару визначається в доларах США та вказується в інвойсі до кожної поставки товару.

01.10.2015 позивачем до митного оформлення за митною декларацією №100270002/2015/260010 заявлений товар: шини пневматичні гумові нові для вантажних автомобілів. Позивач визначив митну вартість товару із застосуванням першого методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору).

На підтвердження митної вартості товару позивач надав митному органу наступні документи: міжнародну автомобільну накладну (СМR) № 218603 від 29.09.2015; коносамент (Bill of Lading) №IQDODSS1508187 від 05.08.2015; банківські платіжні документи, що стосуються товару №(MUR) 1622 від 24.07.2015, №(MUR) 1762 від 27.08.2015; рахунок-фактура (інвойс) №JTAD05 від 01.08.2015; рахунок-проформа №№JTAD05 від 16.07.2015; страховий поліс № від 04.08.2015; зовнішньоекономічний договір контракт) купівлі-продажу №01022014 від 01.02.2014; сертифікат відповідності № UA1.196.0078310-15 від 01.10.2015; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю № 2761 від 05.08.2015; сертифікат про походження товару загальної форми №15С3702М8810/00008 від 20.08.2015; копію митної декларації країни відправлення №581219621 від 03.08.2015.

Митним органом повідомлено декларанта, що надані документи не містять відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості та містять розбіжності даних, а саме: в експортній митній декларації відсутні номера контракту, інвойсу, що унеможливлює однозначно ідентифікувати дану поставку з поданим документом декларанту, також у наданих страхових документах відсутня інформація щодо вартості страхування.

У зв'язку з цим декларанту було запропоновано надати додаткові документи, перелік яких встановлений частинами 2, 3 статті 53 Кодексу, а саме:

- якщо здійснювалося страхування,

- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - виписку з бухгалтерської документації;

- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини;

- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

01.10.2015 декларантом повідомлено митний пост, що на запит про надання додаткових документів, окрім вже наданих, нічого надати не може.

01.10.2015 Київською міською митницею ДФС у з в'язку із неподання декларантом витребуваних документів прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №100270002/2015/700039/2, яким визначено митну вартість імпортованого позивачем товару за резервним методом.

Вважаючи рішення митного органу про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішення митного органу про коригування митної вартості товару як такого, що прийняте за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на те, що в експортній митній декларації відсутні номера контракту, інвойсу, що унеможливлює однозначно ідентифікувати дану поставку з поданим документом декларанту.

Водночас, судом першої інстанції обґрунтованого зазначено, що перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначено частиною другою статті 53 Митного кодексу України, в якій такий документ, як експортна митна декларація відсутній, крім того, експортна митна декларація складається експортером, відповідно до вимог законодавства чинного в країні експортера.

Крім того, на противагу твердженням митного органу в експортній митній декларації від 03.08.2015 №581219621 наявний номер «IQDODSS1508187», що відповідає номеру коносаменту (Bill of Lading), поданого позивачем для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Таким чином, вищезазначені твердження відповідача є безпідставними.

Також, в спірному рішенні зазначено, що у наданих страхових документах відсутня інформація щодо вартості страхування.

Позивачем до митної декларації від 01.10.2015 №100270002/2015/260010 надано рахунок-фактура (інвойс) від 01.08.2015 №JTAD05, в якому зазначено, що поставка товару здійснюється на умовах СІF: (Одеса, Україна).

Державна митна служба України листом від 29.12.2010 № 11/2-10.16/17217-ЕП надала роз'яснення щодо Інкотермс 2010, зокрема, зазначивши, що Інкотермс 2010 передбачено використання 11 торгових термінів. При цьому розподіл витрат між продавцем та покупцем на здійснення поставки товару на умовах, FCA, FAS, FOB, CPT, CIP, CFR, CIF, DDP Інкотермс 2010 відповідаєрозподілу зазначених витрат при аналогічних умовах поставки згідно з Інкотермс 2000.

Згідно із Інкотермс (офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати) редакція 2000 року вбачається, що термін «CIF - вартість, страхування та фрахт (... назва порту призначення)» означає, що продавець, зокрема, зобов'язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Отже, обов'язок щодо страхування товару, в даному випадку, покладається на продавця, а покупцю лише надається страховий поліс, відтак, страхові витрати включаються в ціну товару.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем митному органу відповідний страховий поліс надавався.

Також колегія суддів звертає увагу, що ненадання позивачем документів на вимогу митного органу не є підставою для відмови в митному оформленні товару, оскільки додаткові документи можливо витребувати лише у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте, під час судового розгляду митним органом не надано будь-який доказів, які могли б свідчити про заниження позивачем митної вартості ввезеного товару, чи доказів про той факт, що надані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей про митну вартість та обраний метод її визначення.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: