Справа № 826/11651/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача зазначає, що відповідачем протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки позивачем не було порушено норм податкового законодавства.

Представником відповідача на адресу суду подано письмові заперечення, в яких зазначив про правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення та безпідставність вимог позивача.

На підставі ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАСУ) судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.1 п.75.1 ст.75, п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ПАТ «Банк Фамільний».

За результатами проведеної перевірки, податковим органом складено акт від 29.06.2016р. №902/26-50-12-01-11 «Про результати камеральної перевірки щодо порушення правил сплати податку ПАТ «Банк Фамільний», яким встановлено порушення сплати податків платником або іншими особами зобов’язаними нараховувати та сплачувати податки, збори передбачених п.203.2 ст.203 р.V, п.57.1 ст.57 р.ІІ Податкового кодексу України (надалі – ПКУ).

Не погоджуючись з встановленим порушенням та винесеним податковим повідомленням-рішення, позивачем оскарженого його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПКУ податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, зокрема, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з п.49.20 ст.49 ПКУ якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Пунктом 57.1 ст.57 ПКУ передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас вказана норма не містить посилання конкретно на пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПКУ щодо визначення строків подання податкової декларації, а містить лише загальне поняття - «граничний строк, передбачений цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом».

Натомість п.49.20 ст.49 ПКУ чітко визначає, що якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

У вказаному пункті ст.49 ПКУ немає поняття «переноситься», а вжито термін «вважається», що не допускає жодних двозначних трактувань.

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПКУ у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Європейська конвенція про обчислення строків (ETS №76) від 16.05.1972р., яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказує, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін «diesadquem» означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

Керуючись вищезазначеним, суд дійшов висновку, що у разі якщо останній день строку подання податкової декларації, передбачений пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПКУ, припадає на вихідний або святковий день, граничним строком подання такої декларації є перший після нього робочий день. Тому початок перебігу встановленого п.57.1 ст.57 ПКУ десятиденного строку для сплати зазначеного у декларації податкового зобов'язання пов'язаний саме із таким робочим днем.

Оскільки останній день строку подання позивачем податкової декларації, передбачений пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПКУ, припав на вихідний день (20.07.2014р. - субота), граничним строком подання такої декларації є операційний (банківський) день, що настає за вихідним днем – 21.07.2014р. (понеділок), і саме від цієї дати розпочинається відлік десятиденного строку сплати узгодженого зобов'язання відповідним платником.

Враховуючи те, що податкове зобов'язання з ПДВ було сплачено позивачем 31.07.2014р., тобто в межах строку, встановленого п.57.1 ст.57 ПКУ, у контролюючого органу не було підстав для застосування до Товариства штрафної (фінансової) санкції за несвоєчасність сплати суми самостійно визначеного податкового зобов'язання з ПДВ за відповідний період.

Таким чином, висновок відповідача про порушення позивачем встановленого п.57.1 ст.57 ПКУ строку сплати податкового зобов'язання з ПДВ не відповідає правильному застосуванню норм матеріального права, а тому винесене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Аналогічна позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015р. за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Самсунг Електронікс Україна Компані» до Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби (правонаступником якої є Міжрегіональне головне управління Міністерства доходів і зборів України - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення.

На думку суду, відповідачем на надано доказів порушення позивачем вимог законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а винесене податкове повідомлення-рішення скасуванню.

Згідно до пп.1, 3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню судом, а позов задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.11, 71, 72, 86, 159 - 163, 186, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» задовольнити.

Присудити на користь публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» (код ЄДРПОУ 20042839) здійснений ним судовий збір у розмірі 1378,00грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві (код ЄДРПОУ 39468461).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій