Справа № 820/2415/17
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 р. № 820/2415/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волошина Д.А.,

за участю секретаря судового засідання -Ільницької І.Л.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.06.2017 №Ф- щодо сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 недоїмки в сумі 13516,03 грн;

- скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.06.2017.

В обґрунтування позову зазначив, що вимога про сплату боргу прийнята без дотримання вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", оскільки базою нарахування єдиного внеску є чистий оподаткований дохід (прибуток) зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий, в місяці за який дохід не було отримано розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Позивачем протягом 2015 року було отримано зазначений дохід лише протягом 9 місяців, за результатами діяльності січня, серпня, вересня 2015 року дохід не був отриманий у звязку з чим було нараховано єдиний внесок в мінімальному розмірі, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки донарахування єдиного внеску зроблено з порушенням вимог чинного законодавства, відсутні правові підстави для застосування штрафних санкцій.

Відповідач, в письмових запереченнях та представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечував з посиланням на матеріали перевірки та стверджував, що оскаржувані рішення винесені у відповідності до норм діючого законодавства, є таким, що відповідають фактичним обставинам справи та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, просив відмовити в задоволені позову з підстав, що зазначені в запереченнях на адміністративний позов та матеріалах перевірки.

Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Позивач, Фізична особа підприємець ОСОБА_3 Сергійлвич зареєстрований у встановленому законом порядку, як платник податків, зборів (обовязкових платежів), знаходиться на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість.

В ході судового розгляду перелічені обставини були визнані сторонами, суд не має підстав для сумнівів у добровільності визнання цих обставин сторонами та їх достовірності, а тому ці обставини окремо перед судом не доказуються.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управління ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та правильності нарахування та обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 18.05.2017 № 3716/20-40-13-15- 07/НОМЕР_1.

На підставі висновків акту перевірки Головним управління ДФС у Харківській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01 червня 2017 року № Ф- про сплату недоїмки в сумі 13 516,03 грн. та рішення № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 2 703,21 грн.

Як з'ясовано судовим розглядом, юридичною підставою для прийняття вимоги та рішення слугували відображені в акті перевірки від 18.05.2017 № 3716/20-40-13-15- 07/НОМЕР_1 висновки відповідача про порушення позивачем п.п. 1) п. 1 ст. 4, пп.1) п.2 ст. 6, пп. 2) п. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464- VI зі змінами та доповненнями "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та підпункту 3 пункту 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 зі змінами та доповненнями в частині розрахунку середньомісячної суми чистого доходу для обчислення ЄСВ за 2015-2016 року, в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 13516,03 грн. за 2015 рік та застосовано штрафну фінансову санкцію.

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняті на їх підставі спірні рішення, на відповідність вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд виходить з такого.

Фактичною підставою для прийняття вимоги від 01 червня 2017 року № Ф- є висновок відповідача про невірність визначення кількості місяців, протягом яких отримано дохід та сума доходу на яку нараховується єдиний внесок за 2015 рік.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон N 2464).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону N 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону N 2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону N 2464 ( в редакції на 2015 рік) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Суд зазначає, що сума єдиного внеску обчислюється з розміру чистого доходу (прибутку), отриманого від діяльності платника, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, питання сплати якого врегульоване нормами Податкового кодексу України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється відповідно до положень статті 177 ПК України, згідно з пунктом 177.2 якої об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи підприємці зобовязані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що сплата єдиного внеску здійснюється в безумовному порядку із суми отриманого особою чистого оподаткованого доходу, розмір якого визначається відповідно положень Податкового кодексу України і зазначається у податковій декларації про майновий стан і доходи.

Як встановлено в акті перевірки від 18.05.2017р. № 3716/20-40-13-15- 07/НОМЕР_1 позивачем задекларовано суму чистого оподатковуваного доходу за 2015р. у сумі 237279,26 грн., яка була підтверджена за результатами цієї перевірки та за результатами перевірки не було встановлено розбіжностей, щодо визначення суми чистого оподатковуваного доходу за 2015р.

З наданого до суду витягу з Книги обліку доходів і витрат вбачається що за січень, серпень та вересень 20015 року позивачем було отримано збиток у сумі -2528,19 грн, 1613,17 грн, 10734,83 грн відповідно. (а.с. 53-58)

За таких обставин з огляду на приписи пункту 2 частини 1 статті 7 Закону N 2464-VI позивачем правомірно розраховано єдиний соціальний внесок шляхом поділу суми чистого оподатковуваного доходу, зазначеного в податковій декларації за 2015 рік, на 9 місяців, тобто кількість місяців у яких цей дохід був отриманий.

Пунктом 5 ч. 1 Закону N 2464-VI встановлено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Як вбачається з матеріалів справи за період січень, серпень та вересень 2015 року, коли дохід не було отримано, позивачем нараховано єдиний соціальний внесок в мінімальному розмірі, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що відповідає розміру мінімального страхового внеску.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, обов'язку доказування правомірності спірних рішень не виконано та не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем валових витрат, доходу та обчислення єдиного внеску.

Оскільки відсутнє правомірне донарахування єдиного висновку позивачу, суд приходить до висновку, що штрафні санкції застосовані на підставі цього донарахування є неправомірними.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.06.2017 №Ф-.

Скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.06.2017.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61098, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 06 липня 2017 року.

Суддя Д.А.Волошин