Справа № 815/2898/17
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2898/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року м. Одеса У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

За участю представників сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (посвідчення від 23.03.2015р. серії МВ №004612).

Від відповідача: представник Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_2 за довіреністю від 27.06.2017р. №5.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комінтернівського районного суду Одеської області про визнання протиправним не надання відповіді на заяву від 10.04.2017р., зобовязання надати письмову відповідь на заяву від 10.04.2017р., та стягнення моральної шкоди у сумі 25000грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним не надання Комінтернівським районним судом Одеської області відповіді на заяву від 10.04.2017р., зобовязати Комінтернівський районний суд Одеської області надати письмову відповідь на заяву від 10.04.2017р., та стягнути з Комінтернівського районного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 у якості компенсації моральну шкоду у сумі 25000грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.04.2017р. ОСОБА_1 звернувся до голови до Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою, відповідь на яку позивачем не отримано, у звязку з чим, на думку ОСОБА_1, відповідачем порушено приписи ст.20 Закону України «Про звернення громадян», що завдало позивачу моральних страждань, оскільки унеможливило функціонування його особистості на Конституційних засадах.

Відповідач Комінтернівський районний суд Одеської області, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (вхід.№18606/17 від 29.06.2017р.), наголошуючи, що дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 10.04.2017р. позивач - ОСОБА_1 звернувся до Голови Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою, у якій виклав прохання зазначити чи надходили матеріали справи за кримінальним провадженням 0000020 (в якому Військова прокуратура Одеського гарнізону Південного регіону України звинувачує ОСОБА_1), і якщо надходили, то на яку дату призначено засідання.

У вказаній заяві від 10.04.2017р. ОСОБА_1 також викладено прохання про направлення відповіді електронною поштою на адресу .

Судом зясовано, що заява позивача - ОСОБА_1 від 10.04.2017р. отримана відповідачем - Комінтернівським районним судом Одеської області 10.04.2017р., про що свідчить наявний у матеріалах справи відповідний звіт про надіслання вказаного звернення на електронну адресу суду, а саме: «», та додатково підтверджено повноважним представником відповідачаа.

Не отримавши від відповідача Комінтернівського районного суду Одеської області жодної відповіді на Заяву від 10.04.2017р., позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним не надання Комінтернівським районним судом Одеської області відповіді на заяву від 10.04.2017р., зобовязання Комінтернівського районного суду Одеської області надати письмову відповідь на заяву від 10.04.2017р., та стягнення з Комінтернівського районного суду Одеської області на користь ОСОБА_1 25000грн. у якості компенсації моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою послугувало не надання Комінтернівським районним судом Одеської області відповіді на його заяву від 10.04.2017р.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про інформацію», Указом Президента України №109/2008 від 7 лютого 2008року «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування».

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюється Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996року №393/96-ВР (зі змінами та доповненнями), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Також, з метою забезпечення реалізації та гарантування закріплених Конституцією України права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, права громадян на участь в управлінні державними справами, а також підвищення ефективності роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування зі зверненнями громадян, ураховуючи необхідність об'єктивного, всебічного і вчасного розгляду звернень громадян відповідно до вимог законодавства України, Президентом України видано Указ «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 7 лютого 2008року №109/2008 (зі змінами та доповненнями).

Так, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення, оформленого належним чином і поданого у встановленому порядку.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Законом України «Про звернення громадян» врегульовано питання практичної реалізації громадянами України своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що за результатами розгляду заяв (клопотань) відповідь в обов'язковому порядку має бути підписана керівником органу якому вона адресована, та надана не пізніше місяця від дня надходження звернення (заяви, клопотання), повинна бути об'єктивною, містити факти перевірки поставлених у звернені питань, або органом, за результатом розгляду звернення, має бути забезпечено виконання поставлених у ньому питань.

Зокрема, судом зясовано, що виходячи із суті поставленого у заяві ОСОБА_1 від 10.04.2017р. питання, позивач просив Комінтернівський районний суд Одеської області зазначити чи надходили матеріали справи за кримінальним провадженням 0000020 (в якому Військова прокуратура Одеського гарнізону Південного регіону України звинувачує ОСОБА_1), і якщо надходили то на яку дату призначено засідання. Отже, поставлене у зверненні ОСОБА_1 питання, та його вирішення відноситься до компетенції Комінтернівського районного суду Одеської області, а відтак правомірність розгляду означеної заяви від 10.04.2017р. має досліджуватись судом із наданням оцінки діям вказаного органу по розгляду звернення, та їх перевірки на предмет відповідності вимогам Закону України «Про звернення громадян».

Під час зясування фактичних обставин справи, судом встановлено, що Комінтернівським районним судом Одеської області відповідь на заяву ОСОБА_1 від 10.04.2017р. у законодавчо визначеному порядку, та строки надано не було, про що, серед іншого, зазначив безпосередньо і позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні 30.06.2017р., наголосивши, що жодної відповіді на свою заяву від 10.04.2017р. від Комінтернівського районного суду Одеської області не отримував.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання повноважного представника відповідача як на належний доказ відповідні роздруківки з відповідного сайту Комінтернівського районного суду Одеської області (а.с.65-67), оскільки означені роздруківки не містять посилань на яку саме електронну адресу 11.04.2017р. був надісланий ОСОБА_3 районного суду Одеської області, як і не містять доказів на підтвердження отримання його адресатом - ОСОБА_1. Водночас, у своїй заяві від 10.04.2017р., ОСОБА_1 викладено прохання щодо надіслання відповіді на його заяву, зокрема, на електрону адресу .

До того ж, вказані роздруківки з відповідного сайту Комінтернівського районного суду Одеської області, надані повноважним представником відповідача в якості належного доказу по справі, не дають змоги ознайомитися з їх змістом, оскільки містять лист із взагалі нечитабельним шрифтом (а.с.64).

Таким чином, під час зясування фактичних обставин справи, судом встановлено, що Комінтернівським районним судом Одеської області відповідь ОСОБА_1, за результатами розгляду Заяви від 10.04.2017р., надана не була.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

За своєю правовою природою бездіяльність це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.

Таким чином, з урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги те, що судом встановлено бездіяльність з боку Комінтернівського районного суду Одеської області щодо не надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 10.04.2017р., суд, керуючись приписами ч.2 ст.11 КАС України, для повного, всебічного, та обєктивного захисту прав, свобод, та охоронюваних законом інтересів позивача ОСОБА_1, в межах даного адміністративного спору, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправною бездіяльність щодо не надання Комінтернівським районним судом Одеської області відповіді на заяву ОСОБА_1 від 10.04.2017р.

Відтак, суд вважає за доцільне зауважити, що ігнорування відповідачем Комінтернівським районним судом Одеської області звернення позивача - ОСОБА_1, та не надання на нього у законодавчо передбаченому порядку та строки відповіді, є грубим порушенням приписів Закону України «Про звернення громадян», у звязку з чим наявні усі законодавчо передбачені підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Комінтернівського районного суду Одеської області на його користь моральної шкоди у сумі 25000грн., суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для її задоволення, з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про звернення громадян», у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Отже, із системного аналізу означених законодавчих приписів вбачається, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні чи матеріальні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи під час розгляду лише скарги, та в жодному разі не заяви, що мало місце в даному випадку.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, враховуючи положення ст.1174 Цивільного кодексу України, котрими передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Між тим, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем Комінтернівським районним судом Одеської області моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоровя, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 25000грн., у звязку з чим, на думку суду, означена позовна вимога ОСОБА_4 є необґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Комінтернівського районного суду Одеської області про визнання протиправним не надання відповіді на заяву від 10.04.2017р., зобовязання надати письмову відповідь на заяву від 10.04.2017р., та стягнення моральної шкоди у сумі 25000грн., підлягають задоволенню частково, з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комінтернівського районного суду Одеської області про визнання протиправним не надання відповіді на заяву від 10.04.2017р., зобовязання надати письмову відповідь на заяву від 10.04.2017р., та стягнення моральної шкоди у сумі 25000грн., задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність щодо не надання Комінтернівським районним судом Одеської області відповіді на заяву ОСОБА_1 від 10.04.2017р.

3. Зобовязати Комінтернівський районний суд Одеської області надати ОСОБА_1 письмову відповідь на заяву від 10.04.2017р.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано судом « 05» липня 2017року.

Суддя Харченко Ю.В.