Справа № 296/2692/17
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/2692/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м .Житомира у складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

при секретарі Галіцькій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування постанови щодо закриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними бездіяльність (дії) державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині невиконання постанови Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2014, скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу від 24.03.2017 року та зобовязати відповідача звернутися до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження та заміну порядку і способу виконання судового рішення. Також позивач просив поновити строк на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки він отримав копію постанови від 24.03.2017 лише 03.04.2017, а тому вважає, що строк оскарження ним не пропущено.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримав (а.с.9).

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, подала письмове заперечення проти позову, в якому вказувала, що на виконанні у Богунському відділі ДВС перебувало виконавче провадження №53299261, з виконання виконавчого листа №2а-438/11, виданого Корольовським районним судом м. Житомира. На виконання рішення суд, боржником проведено перерахунок пенсії відповідно ст.ст.50, 54 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, що визначена ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із врахуванням фактично здійснених виплат. Різниця належної суми пенсії становить 36742,76 грн., яку буде виплачено після надходження фінансування. На підставі вищевикладеного та надісланого на адресу відділу листа від боржника державним виконавцем було прийнято рішення про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Здійснивши перерахунок пенсії боржник не ухиляється від виплати коштів, оскільки в останнього відсутнє фінансування. Вважає, що постанова про повернення є законною та обґрунтованою. Щодо вимог про заміну сторони виконавчого провадження та заміну порядку та способу виконання судового рішення зазначає, що це є правом державного виконавця, а не обов'язком.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, внаслідок чого став інвалідом війни 2 групи (а.с.3).

Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 18 вересня 2014 року у справі № 2а-438/14 зобов'язано Управління пенсійного фонду в місті Житомирі здійснити перерахунок та виплатити щомісячну основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену ст.ст.50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, за період з 01.01.2014 року, з урахуванням проведених виплат.

На підставі виконавчого листа №2а-438/14, виданого Корольовським районним судом м. Житомира від 22.05.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 27.01.2017 року відкрито виконавче провадження №53299261.

24.03.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.37, ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження»(а.с.6). Зі змісту якої вбачається, що згідно розрахунку боржника № 133879 від 19.05.2015 року ЖО УПФ України в Житомирській області стягувачу проведено перерахунок коштів відповідно до ст.50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 36 742,76 грн.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника; звернення стягнення на доходи боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

Однак, застосувати до боржника заходи примусового виконання в порядку ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», не можливо, оскільки боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує рішення суду в межах наданих повноважень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо рішення суду, не виконано, державний виконавець зобовязаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Однак, постановою Верховного Суду України від 11.11.2014 передбачено: «...зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобовязання органу здійснити виплату із зобовязання на стягнення такої виплати є незаконною».

При цьому зазначаємо, що ч.1 п. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, боржник не є власником коштів, майна.

Згідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Таким чином, державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами за якими боржниками є державні органи, а тому виникли обставини, що виключають можливість подальшого виконання рішення суду органами державної виконавчої служби та як наслідок подальшого здійснення виконавчого провадження. З огляду на викладене, зазначений виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», так як наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Постанова ВСУ від 22.11.2016 на підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 30 червня, 20 жовтня 2015 року та 2 лютого 2016 року (справи № 21-1044а15, № 21 -2630а15, № 21- 5118а 15 відповідно).

Отже, здійснивши перерахунок пенсії боржник не ухиляється від виплати коштів, оскільки в останнього відсутнє фінансування.

В такому випадку, вимоги позивача щодо визнання судом неправомірної бездіяльності є необґрунтованими.

Постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа є законною та обґрунтованою, оскільки останній враховуючи правові висновки Верховного суду України не може вчинити дії примусового характеру щодо боржника (накладення штрафу).

Щодо вимоги про заміну сторони виконавчого провадження та зміну порядку та способу виконання судового рішення, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зазначив щодо звернення Управлінням ДВС до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, однак ч.5 ст.15 Закону визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником (для юридичної особи) або прізвище, імя чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження. Лише у цьому разі виконавець за власного ініціативою може змінити назву сторони.

Усі дії вчинені державним виконавцем щодо боржника зазначеного у виконавчому документі до вступу його правонаступника у виконавче провадження, с обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Щодо вимоги про зміну порядку та способу виконання судового рішення, відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Стаття 263 КАС України, передбачає що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент вчинення дії) у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Отже, це є правом державного виконавця а не обовязком.

Відповідно до ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про що суд повідомляє третю особу.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Враховуючи викладене, а також те, що звернення до суду із поданням про зміну сторони виконавчого провадження є правом державного виконавця, а не його обов'язком, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 69 - 72, 86, 87, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування постанови щодо закриття виконавчого провадження відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Сингаївський