Справа № 807/788/17
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

30 червня 2017 року м. Ужгород№ 807/788/17

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі судді Калинич Я.М., розглянувши матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про скасування постанови №15-16891823 від 25.01.2010 в частині накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1.

В позовній заяві позивач зазначає, що ним не було пропущено строк звернення до суду, оскільки він не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, у звязку з чим у позивача відсутнє процесуальне право на ознайомлення з матеріалами оскаржуваного виконавчого провадження та отримання оскаржуваних постанов, а тому останньому стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки накладено арешт тільки 21.11.2016 року при зверненні до нотаріуса.

З матеріалів справи слідує, що позивач оскаржує постанову відповідача за №15-16891823 від 25.01.2010 в частині накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1

Судом встановлено, що 11.06.2007 ОСОБА_1 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту №0. На забезпечення належного виконання умов вказаного договору, 11.06.2007 між ОСОБА_1 та АКІБ "Укрсиббанк" було укладено Договір іпотеки.

12.12.2011 відповідно до Договору факторингу №1 АКІБ «УкрСиббанк» відступило позивачеві право вимоги за зобовязаннями третьої особи 1 за кредитним договором, а саме: обсяг (суму) прав вимоги станом на дату укладання цього Договору визначений у Додатку 1 до цього Договору.

Згідно з виписки з Додатку №1 до Договору факторингу №1 від 12.12.2011 вбачається, що АКІБ «УкрСиббанк» відступило позивачеві право вимоги по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11.06.2007..

Також, 12.12.2011 між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, а саме: згідно з Додатком 1 до цього Договору відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 11.06.2007 №0.

Разом з тим, у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що постановою відповідача за №15-16891823 від 25.01.2010 накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки згідно Договору іпотеки від 11.06.2007 №0.

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що він дізнався тільки 15.05.2017 року при зверненні до нотаріуса про існування оскаржуваної постанови відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зокрема, КАС України визначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

З аналізу ч. 2 ст. 99 КАС України випливає, що шестимісячний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю. При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обовязок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Так, суд констатує, що на момент укладення Договору відступлення права вимоги на нерухоме майно, а саме: 12.12.2011 року, у звязку з чим у позивача виникло право вимоги за Договором іпотеки від 11.06.2007 №0, вже існувало обтяження на дане нерухоме майно, у відповідності до постанови відповідача про арешт майна за №15-16891823 від 25.01.2010.

Отже, під час укладання Договору відступлення права вимоги від 12.12.2011 року позивач мав реальну можливість дізнатися про існування оскаржуваної постанови про арешт майна за №15-16891823 від 25.01.2010.

Таким чином, позивач в розумінні п. 2 ст. 99 КАС України повинен був дізнатися про існування оскаржуваної постанови про накладення арешту на майно за №15-16891823 від 25.01.2010 - 12.12.2011 під час укладання Договору відступлення права вимоги та набуття ним прав вимоги на нерухоме майно згідно Договору іпотеки від 11.06.2007 №0.

Так, необізнаність позивача про існування постанови про накладення арешту на майно за №15-16891823 від 25.01.2010 під час укладання Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

При цьому суд констатує, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

До Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся з позовною заявою 24.06.2017, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки субєктів з погляду на її своєчасність.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

На підставі поданої позовної заяви, доданих до неї матеріалів судом не знайдено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Згідно до ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За таких обставин позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, 160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч.3 ст. 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки, визначені ст. 254 КАС України.

Суддя ОСОБА_2