Справа № 662/965/17
Суддя: Решетов В. В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді - Решетова В.В.

секретар судового засідання - Голумбієвська С.Ф.

за участі представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Марисюк Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новотроїцьке адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій протиправними, щодо невиплати грошової допомоги та стягнення невиплаченої разової грошової допомоги в сумі 4730,00 гривень , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 08.06.2017 року звернувся до суду з адміністративними позовами до Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області (далі Управління) про визнання дій протиправними, щодо невиплати грошової допомоги та стягнення невиплаченої разової грошової допомоги за 2016 рік до 5 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також зобов'язання відповідача провести їм перерахунок та виплату щорічної одноразової грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2016 рік, до 5 травня відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, що визначена ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи позов, що допомога ветеранам війни виплачується у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів, в яких встановлені обмеження, тому допомога була виплачена ОСОБА_3 у розмірі, який визначив Кабінет Міністрів України, відповідно до постанови №141 від 02.03.2016 року, а саме 920,00 гривень.

Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи в обґрунтування позову та заперечення проти позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджено відповідним посвідченням серія НОМЕР_1 та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Управлінням у 2016 році позивачу ОСОБА_3 було нараховано та виплачено разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 920,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача та зазначено, що допомога виплачена у розмірі, який визначає Кабінет Міністрів України в межах бюджетних призначень: в 2016 році встановлено саме такий розмір разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Відмова Управління в проведенні перерахунку і виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік відповідно до розмірів, передбачених Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і стала підставою для звернення вказаної особи з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, позивач ОСОБА_3 обґрунтовуючи власну правову позицію, посилається на положення ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон) в наступній редакції: «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком».

Судом встановлено, що дійсно, спершу діяла вказана редакція Закону, яка поновила (набрала) чинність після визнання змін (якими було передбачено, що разова грошова допомога виплачується у розмірах, які визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України), внесених Законом України № 107-VI від 28 грудня 2007 року, неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Разом з тим офіційна редакція ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі змінами, оприлюднена в наступній редакції: «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком».

Законом України №79-VIII від 28 грудня 2014 року Бюджетний кодекс України (Розділ VI. ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ) було доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Наведені норми набрали законної сили з 01 січня 2015 року та станом на час виникнення спірних правовідносин рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнавались, законами не змінювались, а тому були чинними та підлягали застосуванню.

З аналізу наведених норм випливає, що дані нормативно-правові акти (Закон та Бюджетний кодекс України) суперечать один одному стосовно порядку та розміру спірної допомоги. Слід зазначити, що Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини свого рішення від 03 жовтня 1997 року за № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Таким чином, можна зробити висновок, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах необхідно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що хронологічно Бюджетний кодекс України пунктом 26 було доповнено пізніше (Законом України №79-VIII від 28 грудня 2014 року) ніж прийнято редакцію Закону, на яку посилаються позивачі.

А тому, враховуючи принцип пріоритетності тієї норми, яка прийнята пізніше, суд приходить до висновку, що в даному випадку, та з метою регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають положення п.26 Бюджетного кодексу України (Розділ VI. ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ), якими передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Крім того, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку, що здійснення відповідачем перерахунку, нарахування і виплати позивачу ОСОБА_3 щорічної разової грошової допомоги, згідно норм постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», п.2 ч.1 якої передбачено, що учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків проводяться виплати у розмірі 920 гривень, є правомірним та таким, що узгоджується з положеннями Бюджетного кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій протиправними, щодо невиплати грошової допомоги та стягнення невиплаченої разової грошової допомоги в сумі 4730,00 гривень,є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.69, 71, 72, 76, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій протиправними, щодо невиплати грошової допомоги та стягягнення невиплаченої разової грошової допомоги в сумі 4730,00 гривень, - відмовити.

На постанову протягом десяти днів з моменту її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного адміністративного суду через Новотроїцький районний суд Херсонської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення вищезазначених строків, а якщо подана апеляційна скарга і рішення не скасоване після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя ________________ В.В. Решетов