Справа № 377/325/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Малишенко Т.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Справа № 377/325/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 17 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії зі збільшенням її на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років, відповідно до положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі збільшенням її на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років, починаючи з 01.02.2017 р.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 17 травня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 26.03.2008 р. позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Славутичі Київської області та отримує пенсію, призначену зі зниженням пенсійного віку за Списком № 1.

Позивач має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

01.02.2017 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі збільшенням її розміру на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років.

Листом від 15.02.2017 р. № 10/А-03 відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні перерахунку його пенсії з тих підстав, що станом на 01.02.2017 р. з тих підстав, що вона отримує пенсію відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (робота за списком № 1) та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким визначаються види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розміру пенсійних виплат, а також що ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діє при визначенні розміру пенсії за віком у порядку, передбаченому ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», коли за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком визначається відповідно до раніше діючого законодавства, а інша частина - за нормами цього Закону.

Вважаючи протиправним дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсія призначена із застосуванням положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому вона має право на її перерахунок за ч. 2 ст. 56 зазначеного законодавчого акту.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У ст. 15 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на 2 роки понад передбачений цієї статтею.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Частиною 2 статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3,4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85% заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1% розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1% мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина коефіцієнту зростання розміру пенсії за понаднормовий стаж роботи має пільговий характер і визначена в ч. 2 ст. 56 спеціального Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія із застосуванням положень Закону № 796-ХІІ, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постановах від 10 червня 2008 року (справа № 21-1748во07), від 07 липня 2015 року (справа № 21-727а15), від 20 вересня 2016 року (справа № 21-1255а16), висновки якого, відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача, пенсія позивачу призначена і виплачується на пільгових умовах із застосуванням положень ст. 13 Закону № 1788-ХІІ та ст. 55 Закону № 796-ХІІ, тобто вона обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом № 796-ХІІ.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії на підставі ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ, а отже, відмовляючи у здійсненні такого перерахунку, відповідач порушив вимоги вказаної законодавчої норми та конституційне право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

Доводи апелянта про те, що доплата за понад встановлений мінімальний стаж роботи позивачу здійснюється відповідно до ст. 28 Закону № 1058-IV, колегія суддів до уваги не приймає та зазначає, що відповідно до протоколу від 10.07.2008 р. № 512 , при призначенні пенсі позивачу зараховано стаж роботи за списком № 1 - робота на ЧАЕС і жодних відомостей про те, що пенсія позивачу призначена і виплачується без застосування Закону № 796-ХІІ та/або на підставі іншого конкретного законодавчого акту ані даний протокол, ані інші матеріали пенсійної справи позивача не містять і відповідачем не доведено зворотного.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції посилався на Положення від 30.04.2002 р. № 8-2, яке витратило чинність, колегія суддів приймає до уваги та враховує. Однак, це не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки норми, регулюючі безпосередньо спірні правовідносини, регламентовані Законами №№ 1058-IV, 1788-ХІІ, 796-ХІІ, а тому такі обставини не є достатньою правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому, відповідно до ст. 200 КАС України, оскаржувана постанова суду підлягає залишенню без змін.

Отже, апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Славутицького міського суду Київської області від 17 травня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області залишити без задоволення, а постанову Славутицького міського суду Київської області від 17 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст.160 КАС України, виготовлено 05 липня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Аліменко В.О.