Справа № 825/789/17
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/789/17 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Кузьмишина О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

за участю секретаря судового засідання Понсе Кашоіди О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, Приватного підприємства «Лана-Сервіс» про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом про скасування постанов Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2011 № ВП 24431446, від 12.03.2011 № ВП 25040930 та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2011 № 1360/17.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права та винести нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, 09.11.2007 між ОСОБА_3 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (Банк) укладено договір про надання кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти (а.с.8-17).

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором укладено договір іпотеки (нерухомого майна) № 30305Z99 від 09.11.2007, за умовами якого ПП «Лана-Сервіс» (Іпотекодавець) передає в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 09.11.2007 нерухоме майно, належне Іпотекодавцю на праві приватної власності: адміністративно-побутовий корпус, профілакторій з прибудовами, позначені на плані літ.літ «А-3», «А3», «А2», «А1», «А4», гараж - пункт охорони, позначені на плані літ. «Б-2», оглядові ями в кількості 2 (дві) штуки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року відповідно до договору факторингу № 1 АКІБ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» свої вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором.

11 травня 2017 року ТОВ «Кей-Колект» при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки № 30305Z99 від 09.11.2007, Центральним відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції накладено арешт.

Згідно Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 11.05.2017 №2017 №5903:

- за реєстровим номером обтяження 10830178 зареєстровано об'єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах 29856,88 грн., власником якого є ОСОБА_3, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 24431446 від 14.02.2011;

- за реєстровим номером обтяження 10928923 зареєстровано об'єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах 51787,56 грн., власником якого є ОСОБА_3, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 25040930 від 12.03.2011;

- за реєстровим номером обтяження 11060043 зареєстровано об'єкт обтяження (арешт): невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_3, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 1360/17 від 11.04.2011 (а.с.36-38).

Згідно інформації ВП-спецрозділ від 23.05.2017, наявної в матеріалах справи, вищевказані виконавчі провадження були відкриті на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.63-64).

Листом від 25.05.2017 вх. № 5690/17 Центральний відділ державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області повідомив суд, що виконавчі провадження № 24431446 та № 25040930 та 1360/7 завершені у 2011 році на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 25.05.2017 матеріали вказаних виконавчих проваджень знищені (а.с.67).

Враховуючи вищенаведене позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.4 та ч.6 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, після задоволення його вимог залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження), примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 898-IV) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Отже, суд першої інстанції вірно зробив висновок, що у іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки тільки у випадку порушення боржником основного зобов'язання.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При цьому арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ст. ст. 55 та 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження).

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-238цс14.

Виконавчі провадження, які оскаржуються позивачем, були відкриті на виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 боргу за кредитним договором на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.63-65).

Підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, як перебування майна в іпотеці Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) не передбачено.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції в оскаржуваній апелянтом постанові вірно зазначив, що саме накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є лише дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому.

Таким чином, накладення арешту на предмет іпотеки не може порушувати переважне право іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) право державного виконавця на відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника не обмежено перебуванням такого майна у іпотеці та не встановлено обов'язку державного виконавця при накладенні арешту на майно боржника здійснювати перевірку відсутності обтяження зазначеного майна іпотекою.

З огляду на викладене, державним виконавцем було правомірно винесено постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2011 ВП № 24431446, від 12.03.2011 ВП № 25040930 та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2011 № 1360/17.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст ухвали виготовлено 05 липня 2017 року.

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.