Справа № 826/6236/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 липня 2017 року № 826/6236/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Плюс Дистрибуція» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Плюс Дистрибуція» (далі - позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2017 року № та № (далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених ним за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/6236/17 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 30.01.2017 року по 17.02.2017 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 24.02.2017 року складено акт №78/26-15-14-01-03/36405330 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період із 01.01.2013 року по 30.09.2016 року (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток на загальну суму 2404971,00 грн., у тому числі за: 2013 рік - 1275914,00 грн.; 2014 рік - 1096110,00 грн.; 2015 рік - 20246,00 грн.; І квартал 2016 року - 5981,00 грн.; півріччя 2016 року - 9929,00 грн.; ІІІ квартали 2016 року - 12701,00 грн.;

- занижено ПДВ на загальну суму 2157435,00 грн., у тому числі за: лютий 2013 року - 75000,00 грн.; березень 2013 року - 135517,00 грн.; квітень 2013 року - 168250,00 грн.; травень 2013 року - 100259,00 грн.; червень 2013 року - 63000,00 грн.; липень 2013 року - 120774,00 грн.; серпень 2013 року - 144440,00 грн.; вересень 2013 року - 92111,00 грн.; жовтень 2013 року - 84495,00 грн.; листопад 2013 року - 218000,00 грн.; грудень 2013 року - 141222,00 грн.; січень 2014 року - 68131,00 грн.; лютий 2014 року - 100714,00 грн.; березень 2014 року - 100798,00 грн.; квітень 2014 року - 101079,00 грн.; травень 2014 року - 171191,00 грн.; червень 2014 року - 225742,00 грн.; липень 2014 року - 864,00 грн.; серпень 2014 року - 2180,00 грн.; вересень 2014 року - 2575,00 грн.; жовтень 2014 року - 1971,00 грн.; грудень 2014 року - 2514,00 грн.; січень 2015 року - 2153,00 грн.; лютий 2015 року - 2508,00 грн.; березень 2015 року - 2354,00 грн.; квітень 2015 року - 2090,00 грн.; травень 2015 року - 2247,00 грн.; червень 2015 року - 2143,00 грн.; серпень 2015 року - 2235,00 грн.; вересень 2015 року - 2284,00 грн.; жовтень 2015 року - 2021,00 грн.; листопад 2015 року - 2460,00 грн.; січень 2016 року - 2572,00 грн.; лютий 2016 року - 2388,00 грн.; березень 2016 року - 1685,00 грн.; квітень 2016 року - 2091,00 грн.; травень 2016 року - 2296,00 грн.; липень 2016 року - 1773,00 грн.; серпень 2016 року - 1308,00 грн.

На підставі акту перевірки, 19.03.2017 року відповідачем складено податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 746236,00 грн. за основним платежем та у розмірі 373118,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1129057,00 грн. за основним платежем та у розмірі 277203,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного (досудового) оскарження зазначені вище податкові повідомлення-рішення скасовані у частинах, та, як наслідок, вважаються відкликаними.

У зв'язку з викладеним, 28.04.2017 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 746236,00 грн. за основним платежем та у розмірі 186559,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1096110,00 грн. за основним платежем та у розмірі 274028,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

До висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства контролюючий орган прийшов у зв'язку з тим, що, за його переконанням, позивач у перевіряємому періоді не мав реальних господарських операцій зі своїми контрагентами, а саме операції не мали реального товарного характеру. На думку відповідача, позивач безпідставно відображав у податковому обліку результати господарських операцій з іншими платниками податків, які були його контрагентами, оскільки такі господарські операції не були реальними.

Разом з тим, за результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів, суд прийшов до висновку про помилковість тверджень контролюючого органу, оскільки реальність господарських операцій позивача із його контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Так, в акті перевірки контролюючий орган зазначив про оформлення господарських операцій позивача за відсутності факту їх реального здійснення, у зв'язку з відсутністю реального джерела походження послуг (послуги мерчандайзингу торгової мережі, листівки, послуги виготовлення та розповсюдження рекламних листівок), а також, відсутністю у ТОВ «Альфа-Київбуд», ТОВ «Стиль Медіа», ТОВ «Капрод» матеріально-технічної, трудової можливості для надання вищезазначених послуг, а відтак неможливий їх рух за ланцюгом постачання.

Судом з'ясовано, що до перевірки були надані договори з додатками, додаткові угоди, податкові накладні, видаткові накладні, акти приймання-передачі послуг, оборотно-сальдові відомості, звіти про відвідування об'єктів торгової мережі, рекламні матеріали, фотозвіти, платіжні доручення, що підтверджують розрахунки за надані послуги.

У судовому засіданні представник позивача стверджував, що позивачем до перевірки надано всі документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже, доведено факт реального виконання умов договорів, що надає позивачу право на формування податкового кредиту та витрат по господарських операціях з ТОВ «Альфа-Київбуд», ТОВ «Стиль Медіа», ТОВ «Капрод».

Укладені між позивачем та його контрагентами договори не визнавалися недійсними в судовому порядку, а тому доводи контролюючого органу про їх нікчемність або нереальність є безпідставними.

Як встановлено перевіркою, з поточного рахунку позивача були перераховані на користь ТОВ «Альфа-Київбуд» грошові кошти в сумі 5296800,00 грн., на користь ТОВ «Стиль Медіа» грошові кошти в сумі 3840720,00 грн., а на користь ТОВ «Капрод» - 480000,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

Відповідно до поданого ТОВ «Альфа-Київбуд» до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ) за 3, 4 квартали 2013 року задекларовано отримання доходу працівниками в кількості 12 осіб, за 2 квартал 2013 року задекларовано отримання доходу працівниками в кількості 16 осіб, за 1 квартал 2013 року задекларовано отримання доходу працівниками в кількості 17 осіб.

Згідно поданого ТОВ «Стиль Медіа» до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ) за 1, 2, 3 квартали 2014 року задекларовано отримання доходу працівниками в кількості 10 осіб.

Відповідно до поданого до контролюючого органу фінансового звіту за 2014 рік, ТОВ «Стиль Медіа» задекларовано наявність основних засобів балансовою вартістю 60000,00 грн.

Згідно поданого ТОВ «Капрод» до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ) за 1 квартал 2014 року задекларовано отримання доходу працівниками в кількості 11 осіб.

На момент вчинення господарських правовідносин ТОВ «Альфа-Київбуд», ТОВ «Стиль Медіа» та ТОВ «Капрод» як юридичні особи були зареєстровані відповідно до норм законодавства та відомості про них внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстровані платниками ПДВ.

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не е свідченням відсутності виконаних господарських операцій (постанова Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 року №К/800/31273/15 у справі №826/3572/15).

Слід зауважити, що у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі №21-47а10 зазначено про те, що законодавство України не передбачає відповідальність одного платника податків перед законом за іншого платника, навіть якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах, не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Контролюючим органом не наведено в акті перевірки жодного доказу наявності вироків суду відносно будь-кого контрагента позивача за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з відповідними суб'єктами господарювання, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Контролюючим органом не доведено факт наявності рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження «фіктивності» здійснених позивачем господарських операцій.

Вищевказана позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Обов'язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів (постанова Верховного Суду України від 09.09.2008 року у справі №21- 500во08).

Представником позивача надано суду докази того, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Стиль Медіа» неодноразово досліджувалися судами, реальність здійснення господарських операцій між такими суб'єктами підтверджено.

Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 року у справі №826/6193/15 задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Профіт Плюс Дистрибуція», визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.03.2015 року №, прийняте на підставі акту від 27.02.2015 року №249/26-53-22-05-21/36405330 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Стиль Медіа» за період з 01.08.2014 року по 30.09.2014 року та з ТОВ «Успіх ЮА» за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року. Постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.01.2016 року К/800/33611/15, є такою, що набрала законної сили.

Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 26.01.2016 року №К/800/31273/15 у справі №826/3572/15 задоволено касаційну скаргу ТОВ «Профіт Плюс Дистрибуція» та визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.11.2014 року №, прийняте на підставі акту від 31.10.2014 року №2993/26-53-22-05-21/36405330 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету ПДВ та податку на прибуток під час взаємовідносин з ТОВ «Стиль Медіа» за період з 01.07.2014 року по 31.07.2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку (рішення суду набрало законної сили).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стосовно реальності господарських операцій позивача з його контрагентами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього ж Закону визначено, що первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи з вказаних норм податкового законодавства, до складу витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Позивачем сформовано витрати на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, отриманих від його контрагентів, що відповідає вищенаведеним вимогам законодавства.

У відповідності до приписів пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях ; у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податків права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

У даному випадку наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, які складені за результатами проведених операцій з дотриманням вимог законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Укладені договори не визнані у встановленому законом порядку недійсним, інших відомостей, які б свідчили, зокрема, про необґрунтоване завищення позивачем суми податкового кредиту, контролюючим органом не наведено.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27.10.2015 року у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

Водночас, позивач як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, - то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена позиція також збігається із висновками Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Неможливість проведення зустрічної звірки контрагента платника не є імперативною ознакою протиправності діяльності такого суб'єкта господарювання та не може розцінюватись як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних таким суб'єктом.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо формування відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відсутність у розпорядженні контролюючого органу документів суб'єкта господарювання або необізнаність контролюючого органу про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб'єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв'язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що незнаходження суб'єкта господарювання за місцезнаходженням на момент проведення перевірки контролюючим органом, а також факт ненадання таким суб'єктом документів для перевірки є прямим та достатнім свідченням про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб'єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року (06.05.2011 року) №742/11/13-11 зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд зазначає, що у ході судового розгляду справи позивачем надано суду первинну документацію, яка, як встановлено судом за результатами її дослідження, підтверджує факт реальності господарських взаємовідносин позивача із його контрагентами.

Так, до матеріалів справи у ході судового розгляду справи долучено наступні документи:

- документи, що підтверджують реальність здійснюваних операцій між позивачем та ТОВ «Альфа-Київбуд»: договір про надання послуг мерчандайзингу торгової мережі №01/02/13-М від 01.02.2013 року; додаткова угода №12 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №01/02/13-М від 01.02.2013 року від 02.01.2014 року; акт приймання-передачі №310150 від 31.01.2014 року; податкова накладна №310150 від 31.12.2014 року; платіжне доручення №97 від 16.02.2014 року на суму 39000,00 грн.; платіжне доручення №98 від 16.02.2014 року на суму 199800 грн.; платіжне доручення №420 від 03.03.2014 року на суму 160200,00 грн.; платіжне доручення №359 від 19.02.2014 року на суму 43530,00 грн.; платіжне доручення №6866 від 20.01.2014 року на суму 269844,00 грн.; платіжне доручення №141 від 21.01.2014 року на суму 250200,00 грн.; платіжне доручення №99 від 16.01.2014 року на суму 9000,00 грн.; платіжне доручення №6865 від 26.12.2013 року на суму 648000,00 грн.; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж №01/02/13-М від 01.02.2013 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку №631 за 2014 рік; фотозвіти, які підтверджують факт надання відповідних послуг позивачу;

- документи, що підтверджують реальність здійснюваних операцій між позивачем та ТОВ «Стиль Медіа»: 1) договір про надання послуг мерчандайзингу торгової мережі №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №8 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №7 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №6 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №5 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №4 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №3 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №2 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; додаткова угода №1 до договору про надання послуг мерчандайзингу торгових мереж №160 від 01.02.2014 року; акт приймання-передачі послуг №384 від 30.09.2014 року; акт приймання-передачі послуг №307 від 31.09.2014 року; акт приймання-передачі послуг №441 від 31.07.2014 року; акт приймання-передачі послуг №390 від 30.07.2014 року; акт приймання-передачі послуг №258 від 30.05.2014 року; акт приймання-передачі послуг №300 від 30.04.2014 року; акт приймання-передачі послуг №333 від 28.03.2014 року; акт приймання-передачі послуг №284 від 28.02.2014 року; податкова накладна №384 від 30.09.2014 року; податкова накладна №307 від 31.09.2014 року; податкова накладна №441 від 31.07.2014 року; податкова накладна №390 від 30.07.2014 року; податкова накладна №258 від 30.05.2014 року; податкова наклад на №300 від 30.04.2014 року; податкова накладна №333 від 28.03.2014 року; податкова накладна №284 від 28.02.2014 року; платіжне доручення №1774 від 19.11.2014 року на суму 60000,00 грн.; платіжне доручення №1955 від 20.11.2014 року на суму 360720,00 грн.; платіжне доручення №1570 від 20.10.2014 року на суму 396000,00 грн.; платіжне доручення №1366 від 01.09.2014 року на суму 36000,00 грн.; платіжне доручення №1634 від 01.09.2014 року на суму 36000,00 грн.; платіжне доручення №1590 від 26.08.2014 року на суму 84000,00 грн.; платіжне доручення №1172 від 20.06.2014 року на суму 60000,00 грн.; платіжне доручення №958 від 20.06.2014 року на суму 360000,00 грн.; платіжне доручення №794 від 23.06.2014 року на суму 324000,00 грн.; платіжне доручення №580 від 27.04.2014 року на суму 320400,00 грн.; платіжне доручення №808 від 24.04.2014 року на суму 36000,00 грн.; платіжне доручення №581 від 21.03.2014 року на суму 39600,00 грн.; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 30.09.2014 року; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 31.08.2014 року; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 31.07.2014 року; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 30.06.2014 року; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 30.05.2014 року; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 30.04.2014 року; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 28.03.2014 року; звіт по відвідуваним об'єктам торгівельних мереж від 28.02.2014 року; оборотно-сальдова відомість по рахунку №631; фотозвіти, які підтверджують факт надання відповідних послуг позивачу; 2) договір про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаткова угода №7 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаткова угода №5 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаткова угода №4 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаткова угода №3 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаткова угода №2 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаткова угода №1 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; акт приймання-передачі послуг №385 від 30.09.2014 року; акт приймання-передачі послуг №308 від 31.09.2014 року; акт приймання-передачі послуг №442 від 31.07.2014 року; акт приймання-передачі послуг №391 від 30.07.2014 року; акт приймання-передачі послуг №301 від 30.05.2014 року; акт приймання-передачі послуг №301 від 30.04.2014 року; податкова накладна №385 від 30.09.2014 року; податкова накладна №308 від 31.09.2014 року; податкова накладна №442 від 31.07.2014 року; податкова накладна №391 від 30.07.2014 року; податкова накладна №259 від 30.05.2014 року; податкова накладна №301 від 30.04.2014 року; платіжне доручення №1773 від 19.11.2014 року на суму 48000,00 грн.; платіжне доручення №1569 від 20.10.2014 року на суму 36000,00 грн.; платіжне доручення №1954 від 20.10.2014 року на суму 240120,00 грн.; платіжне доручення №1814 від 25.09.2014 року на суму 12000,00 грн.; платіжне доручення №1365 від 21.07.2014 року на суму 63000,00 грн.; платіжне доручення №1173 від 20.07.2014 року на суму 339600,00 грн.; платіжне доручення №959 від 20.06.2014 року на суму 24000,00 грн.; платіжне доручення №1201 від 27.06.2014 року на суму 80400,00 грн.; додаток №7 від 01.09.2014 року до додаткової угоди №7 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаток №5 від 01.08.2014 року до додаткової угоди №4 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаток №4 від 01.07.2014 року до додаткової угоди №4 до договору про надання рекламних послуг №162 від 01.04.2014 року; додаток №3 від 02.06.2014 року до додаткової угоди №3 до договору про надання рекламних послуг № 162 від 01.04.2014 року; додаток №2 від 01.05.2014 року до додаткової угоди №2 до договору про надання рекламних послуг № 162 від 01.04.2014 року; зразки рекламних матеріалів, що розповсюджувалися;

- документи, що підтверджують реальність здійснюваних операцій між позивачем та ТОВ «Капрод»: договір про надання рекламних послуг №161 від 01.02.2014 року; акт приймання-передачі послуг №453 від 28.03.2014 року; акт приймання-передачі послуг №226 від 28.02.2014 року; додаткова угода №1 до договору про надання рекламних послуг №161 від 01.02.2014 року; додаток №1 від 01.02.2014 року до додаткової угоди №1 до договору про надання рекламних послуг №161 від 01.02.2014 року; податкова накладна №453 від 28.03.2014 року; податкова накладна №226 від 28.02.2014 року; платіжне доручення №793 від 23.05.2014 року на суму 216000,00 грн.; платіжне доручення №579 від 27.04.2014 року на суму 213600,00 грн.; платіжне доручення №807 від 24.04.2014 року на суму 24000,00 грн.; платіжне доручення №582 від 21.03.2014 року на суму 26400,00 грн.; оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за 2014 рік; зразки рекламних матеріалів що розповсюджувалися в рамках договору.

Висновки контролюючого органу про неправомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту зроблені без врахування первинних документів, що підтверджують фактичне здійснення операцій позивача із контрагентами.

Зважаючи на документальне підтвердження формування позивачем витрат та податкового кредиту за результатами здійснення господарської діяльності з його контрагентами за перевіряємий період, а також використання придбаних товарів (робіт, послуг) підприємством у власній господарській діяльності, контролюючим органом безпідставно донараховано грошові зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ.

Таким чином, проаналізувавши викладені норми та обставини, суд прийшов до висновку про помилковість висновків відповідача та, які наслідок, протиправність оскаржуваних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Плюс Дистрибуція» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 28.04.2017 року № та №.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Плюс Дистрибуція» () здійснений ним судовий збір у розмірі 34544,00 грн. (тридцять чотири тисячі п'ятсот сорок чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда