Справа № 243/4995/17
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мінаєв І.М.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року справа №243/4995/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Компанієць І.Д.

Ястребова Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у справі № 243/4995/17 (головуючий І інстанції Мінаєв І.М.) за позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області) із вимогами про визнання протиправною бездіяльність відповідача (в частині припинення виплати пенсії) та визнати протиправною його ж бездіяльність в частині невиплати пенсії з жовтня 2016 року; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість за період, починаючи з жовтня 2016 року та звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць (арк. справи 1-7).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії в частині вимог щодо невиплати пенсії за жовтень 2016 року залишені без розгляду (арк. справи 45).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року вказаний адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з листопада 2016 року; зобов'язано останнього поновити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу та виплатити заборгованість за період, починаючи з листопада 2016 року, на рахунок, відкритий позивачем раніше у акціонерному товаристві «Ощадбанк». В іншій частині позовних вимог - відмовлено (арк. справи 49-53).

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції відповідач (далі - апелянт) звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в доводах якої зазначив, що підставою для припинення виплати пенсії за вислугу років позивачу стало те, що 07 грудня 2016 року на адресу відповідача надійшло рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яке оформлено протоколом (відповідно до положення міської Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 23 від 06 грудня 2016 року), яким було відмовлено позивачу у призначенні (поновленні) виплати пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, що позбавляє управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії, а тому з урахуванням Постанов КМУ: № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» останній вважає, що законних підстав для виплати пенсії позивачу немає. На підставі викладеного апелянт просив суд задовольнити апеляційну скаргу, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (арк. справи 55-58).

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Позивач просив проводити розгляд справи за його відсутністю, відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, тому у відповідності до статті 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та не є спірним між сторонами, згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за вислугою років, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.08.2015 року № позивач перемістився з зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 (арк. справи 14, 15).

Як вказував апелянт, підставою для припинення виплати пенсії позивачу стало надходження 07 грудня 2016 року на адресу відповідача рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким було відмовлено позивачу у призначенні (поновленні) виплати пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, що позбавило управління можливості та законних підстав для поновлення виплати пенсії, а тому з урахуванням Постанов КМУ: № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» останній вважає, що законних підстав для виплати пенсії позивачу немає.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач не оскаржував ухвалу суду від 15 червня 2017 року, якою залишені без розгляду вимоги позивача про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії в частині вимог щодо невиплати пенсії за жовтень 2016 року.

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з листопада 2016 року з посиланням на рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким відмовлено позивачу у призначенні (поновленні) виплати пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, з урахуванням вимог Постанови КМУ: № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» в рамках ЗУ № 1058-VI, та як наслідок, наявність підстав для поновлення, нарахування та виплати пенсії позивачу.

З приводу викладеного колегія суддів звертає увагу, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI.

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону та включають таки випадки для припинення пенсії:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Будь яких інших підстав для припинення виплати пенсії не передбачено, а тому посилання апелянта на те, що «він керувався рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким відмовлено позивачу у призначенні (поновленні) виплати пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, з урахуванням вимог Постанови КМУ: № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», як підставу для припинення нарахування пенсійних виплат, не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на те, що вказані нормативні акти не є законом, а тому мають нижчу юридичну силу, тому такі посилання відповідача не є випадком і належною підставою для припинення позивачу виплат, передбачених частиною 1 статті 47 Закону № 1058-IV в рамках статті 49 вказаного Закону, до того ж у позивача наявна довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка не скасована та є дійсною (арк. справи 14).

Крім цього відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками постанови суду першої інстанції, що відповідно до вимог статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у справі № 243/4995/17, - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у справі № 243/4995/17, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова