Справа № 819/733/17
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/733/17

26 червня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Придаткевич Н.В.

за участю:

Позивача ОСОБА_1

Представника відповідача Намака З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі Позивач, ОСОБА_1) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Тернопільській області (надалі Відповідач, Управління), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації і Управління державної охорони, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

- cтягнути з Управління Служби безпеки України у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 26912 грн 64 коп. як компенсацію за неотримане ним речове право.

У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що під час процедури звільнення ним був підготовлений та поданий на розгляд начальника Управління рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, який необхідний для підготовки довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, на підставі якої мав бути підписаний наказ начальника Управління про розмір грошової компенсації. Проте на момент звільнення ОСОБА_1 не отримав на руки зазначену довідку, а тому, на думку Позивача, це свідчить про протиправність бездіяльності Управління Служби безпеки України в Тернопільській області щодо невиплати компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно. З огляду на це, нарахована, але не виплачена сума грошової компенсації підлягає стягненню, а позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

У судовому засіданні представник Відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що відповідно до вимог Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178, виплата грошової компенсації здійснюється у межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених відповідному відомству (СБУ) на відповідний рік. Тому, станом на сьогоднішній день не видається можливим виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у зв'язку з відсутністю кошторисних призначень. У зв'язку із обмеженим бюджетним фінансуванням та з метою недопущення зривів у виконанні завдань оперативно-розшукової та контррозвідувальної діяльності, в тому числі в районі проведення антитерористичної операції, основна увага приділяється забезпеченню матеріально-технічними засобами, в тому числі паливом і мастильними матеріалами, які впливають на життєдіяльність (боєздатність) оперативних підрозділів при виконанні ними службових завдань. Тому, відсутні будь-які підстави вважати, що дії Управління Служби безпеки України в Тернопільській області є неправомірними чи протиправними, і у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши у судовому засіданні позивача, представника відповідача, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Управлінні Служби безпеки України в Тернопільській області з 05.04.2005 року по 05.08.2016 року та перебував на речовому забезпеченні в Управлінні Служби безпеки України в Тернопільській області, яке необхідне для виконання обов'язків військової служби.

Наказом Служби безпеки України від 16.07.2016 року № 851-ос звільнений з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «д» пункту 62 (через сімейні обставини або інші поважні причини) та пунктом 88-1 (у запас Служби безпеки України) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, та Наказом Начальника Служби безпеки України у Тернопільській області від 28.07.2016 року № 93-ос виключений із списків особового складу Управління 05.08.2016 року, про що у трудовій книжці Позивача зроблений відповідний запис № « 4».

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуванням, а також членів їх сімей.

У відповідності до п.1 ст.9-1 Закону України «Про правовий та соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за № 2011-ХІІ (надалі - Закон №2011), речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації і Управління державної охорони, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (надалі Порядок № 178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця.

Під час процедури звільнення у відповідності до п.п.4,5 Порядку №178, Позивачем був підготовлений та поданий на розгляд начальника Управління рапорт про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно.

Відповідно до вимог п.7 Порядку № 178, виплата грошової компенсації здійснюються в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених відповідному відомству (СБУ) на відповідний рік.

У листі Управління служби безпеки України від 05.04.2017 року за № К- 69-315/22, вказано, що відповідно до вимог Порядку за результатами розгляду звернення ОСОБА_1, уповноваженими особами УСБУ в Тернопільській області підготовлено довідку про вартість належного для отримання речового майна на загальну суму 26912 грн. 64 коп., однак на теперішній час не видається можливим виплатити грошову компенсацію у зв'язку з відсутністю кошторисних призначень.

На думку суду, грошова компенсація вартості за не отримане речове майно є соціальною гарантією, що забезпечує реалізацію конституційних прав і свобод при проходженні такого виду служби, а також не залежить від планування бюджетних призначень та наявності бюджетних коштів, оскільки у розумінні Конституції України та чинного законодавства про працю України, соціальні гарантії осіб, що працюють, підлягають першочерговій виплаті.

Так, Європейський суд з прав людини, приймаючи рішення у контексті загальновизнаних вимог міжнародного права щодо соціального забезпечення громадян, у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року наголосив, що в межах свободи своїх дій держава може визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може запроваджувати, призупиняти чи завершити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всіх вимог, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто, впровадження чи скасування тих чи інших виплат встановлюється виключно нормативно-правовими актами, та не повинні суперечити Конституції України та трудовому законодавству і не можуть погіршувати умови, що передбачені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначає, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, на думку суду, соціальні зобов'язання, взяті на себе державою, виплачуються з урахуванням фінансово-економічної складової і виключно шляхом ухвалення відповідного закону, за яким життєвий рівень громадян не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму у розумінні ст.46 Конституції України. Проте, чинним законодавством України передбачено таку гарантію як отримання працівниками відповідних структур права на речове забезпечення та отримання компенсації за таке неотримання, а тому такі виплати не можуть залежати від бюджетних планувань та витрат на відповідні періоди та є обов'язковими.

Відповідно до вимог наказу ЦУ СБУ від 10.02.2017 року № 81/ДСК «Про основні напрямки бюджетної політики СБУ у 2017 році та заходи щодо ефективного використання бюджетних коштів» передбачено, що до 20.04.2017 року керівникам територіальних органів СБУ потрібно надіслати до фінансово-економічного управління проекти кошторисів на 2018 рік в межах граничних обсягів видатків, з урахуванням вимог ст.13 Бюджетного кодексу України. Така ж вимога поширювалась і на планування бюджетних витрат на 2016 рік.

Проте, з огляду на зазначене вище, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача з приводу того, що звільнення ОСОБА_1 було після 20.04.2016 року (дата розроблення кошторису на 2017 рік) та відповідач не міг передбачити необхідність включення коштів для грошової компенсації речового забезпечення при звільненні у кошторис 2017 року, оскільки виплата соціальних гарантій працівникам є обов'язком роботодавця, з яким перебуває у трудових відносинах працівник, і право на отримання таких гарантій не залежить від дій роботодавця щодо закладення фінансування таких гарантій у кошторис на наступний рік. Суд додатково зазначає, що соціальні гарантії є обов'язковими, і їх виплата не може бути обмежена регуляторними та спеціальними актами суб'єкта владних повноважень.

Щодо визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Тернопільській області, суд зазначає, що Відповідач діяв у межах своєї компетенції та згідно з вказівками Центрального Управління Служби безпеки України, а саме, в умовах обмеженості бюджетних ресурсів, використовував кошти в межах бюджетних призначень, передбачених відповідному відомству (СБУ) на відповідний рік, у відповідності до затверджених кошторисів, та у встановленому законом порядку не міг надіслати на розгляд та внести зміни до такого кошторису, оскільки дотримувався вимог ЦУ СБУ від 10.02.2017 року № 81/ДСК «Про основні напрямки бюджетної політики СБУ у 2017 році. Відповідачем були надані довідки, згідно яких не заперечувалась наявність даного грошового забезпечення у Позивача та не заперечувалась необхідність його здійснення, надавались інші документи, які б забезпечили право на отримання даної соціальної гарантії ОСОБА_1 З огляду на це, суд приходить до переконання, що Відповідачем вжиті усі заходи, здійснення яких входить у компетенцію Управління.

За наведених обставин, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Управління Служби Безпеки України у Тернопільській області (проспект Ст.Бандери, 21, м.Тернопіль, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.№ НОМЕР_1) грошові кошти як компенсацію за неотримане речове забезпечення у розмірі 26912 (двадцять шість тисяч дев'ятсот дванадцять ) грн. 64 коп.

3.У решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 червня 2017 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.