Справа № 806/1456/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року Житомир справа № 806/1456/17

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира, Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира, Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира від 17.03.2017 у встановленні їй статусу особи на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"та видачі посвідчення, яка має право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом;

- визнати протиправною відмову Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області у оформленні документів для видачі посвідчення відповідно до зразка встановленого Постановою КМУ від 28.05.1993 №379;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира встановити їй статус особи та видати посвідчення "Члена сім`ї загиблого ветерана війни", на яку поширюється ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов`язати Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат Житомирської області прийняти до розгляду заяву та надані нею документи щодо отримання посвідчення члена сім"ї віййськовослужбовця та видати посвідчення "Члена сім`ї загиблого учасника бойових дій" встановленого Постановою КМУ від 28.05.1993 №379 зразка.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що як член сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, має право на встановлення їй відповідного статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця та отримання відповідного посвідчення. Однак, відповідачі безпідставно відмовили їй у встановленні такого статусу та видачі посвідчення.

Позивач до суду прибула, позов підтримала, подала заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представники відповідачів в судове засідання не з"явилися, повідомлені про розгляд спраи належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник Управління праці згідно поданих письмових заперечень просить у позові відмовити. В обгрунтування заперечень зазначено, що Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира відмовило позивачу у встановленні статусу особи на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з підстав, що остання не додала до заяви свідоцтво про шлюб. Крім того, у листі Мінсоцполіти від 21.04.2017 зазначено, що за законом подружжя утворюється не від тривалості та стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Тому просить відмовити у позові.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов синовку, що позов слід задовольнити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що в березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідачів із заявою та відповідними документами для встановлення їй статусу "Члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни" та видачі відповідного посвідчення.

17.03.2017 Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомира листом №Я-129 відмовило позивачу у встановленні статусу особи на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з підстав, що остання не набула статусу подружжя. Рішення суду щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з загиблим ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу не дає законних підстав для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат Житомирської області листом від 14.03.2017 №1125 відмовив позивачу у прийнятті документів на розгляд з підстав їх неповноти подання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 для встановлення статусу члена загиблого учасника бойових дій. Зазначив зокрема про відсутність свідоцтва про одруження.

Позивач, вважаючи такі рішення протиправними, звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 3551-XII), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно зі абз. 8 п. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII, чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.

У абзаці 16 пункту 1 зазначеної статті Закону № 3551-XII визначено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:

утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх сімей;

діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

Процедуру надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон), деяким категоріям осіб врегульовано Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 23.09.2015 № 740 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок).

У відповідності до абз. 5 п. 2 Порядку, статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення

До членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать, зокрема: один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні (п. 3 Порядку).

За змістом пп. 4 п. 4 Порядку, підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, для осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку є: свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, або документи про безпосереднє залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування.

У відповідності до п. 5, 6 Порядку, для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати структурному підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Пунктом 7 згаданого Порядку визначено, що посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. N 302.

В преамбулі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII указано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

В силу приписів підпункту 3 пункту 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Закон № 2011-XII), дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

У відповідності до п. 10 ст. 14 Закону № 2011-XII, військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.

Пунктом 13 вказаної статті Закону № 2011-XII визначено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У контексті наведено слід відмітити, що форму та порядок видачі таких посвідчень установлено Постановою Кабінетом Міністрів України від 28 травня 1993 р. N 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" (надалі Постанова).

Згідно зі абз. 1 п. 1 вказаної Постанови, посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

У пункті 2 Постанови визначено Міністерству оборони забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Фактичною підставою для відмови обох відповідачів у встановленні позивачу статусу члена сім"ї загиблого та видачі відповідного посвідчення слугувало те, що згідно зі ст. 21 Сімейного кодексу України, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Суд не погоджується з такими рішеннями відповідачів, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 21.02.2017 в справі № 295/13850/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання ОСОБА_1 із загиблим ОСОБА_2 однією сім"єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки з вересня 2013 до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9)

При цьому, як зазначено у рішенні та з даного приводу не було заперечень і у відповідачів, старший лейтенант ОСОБА_3 військовослужбовець, який загинув під час виконання обов"язків військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011-XII, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно зі ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною другою статті 21 вказаного Кодексу визначено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

За змістом пункту 1 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 "У справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї")", під членом сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони за змістом пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої та п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" треба розуміти особу, що перебуває з суб`єктом права на пільги щодо оплати користування житлом і комунальними послугами у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони; веденням з ним спільного господарства. Такі ознаки (вимоги) застосовуються диференційовано при конкретному визначенні членів сім`ї, які мають право на названі пільги. Членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Статтею 151- 2 Конституції України проголошено, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи проаналізовані судом норми чинного законодавства та те, що рішенням суду від 21.02.2017, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім`ю позивача та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з вересня 2013 до 19.07.2014, суд приходить до переконання, що позивач є членом сім`ї загиблого в АТО ветерана війни - ОСОБА_3 , на яку поширюється чинність Законів № 3551-XII та № 2011-XII.

З огляду на це, твердження відповідачів стосовно того, що рішення суду від 21.02.2017 не дає підстав для встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551-XII, та статусу члена сім`ї загиблого учасника бойових дій є хибними.

Разом з цим, суд зауважує, що у відмові Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира, оформленій листом, не вказано які саме позивачем не подано документи, передбачені пп. 4 п. 4 Порядку, та не зазначено які із поданих документів є недостовірними.

Відсутність таких доводів свідчить про те, що відмова вказаним відповідачем прийнята без дотримання вимог Порядку.

Щодо посилань відповідача у свої запереченнях на лист Міністерства соціальної політики України від 21.04.2017 №223/0/166-17/401, то судом ці доводи до уваги не приймаються, оскільки даний лист не встановлює чи змінює правові норми, а носить виключно рекомендаційний характер.

Також суд звертає увагу на те, що наведений Житомирським об`єднаним міським військовим комісаріатом Житомирської області у листі від 14.03.2017, під час повернення документів позивачу, перелік документів для отримання посвідчення члена сімей загиблих військовослужбовців, які загинули під час проведення антитерористичної операції, у Постанові Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. N 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" відсутній.

Як було вказано вище єдиною підставою для видачі військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби за приписами цієї Постанови є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

У даному випадку документи на підтвердження факту загибелі ОСОБА_3 в зоні АТО були надані відповідачу. Заперечень з проводу відсутності таких документів від відповідачів не надійшло.

Таким чином, посилання Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області у листі від 14.03.2017 на те, що ОСОБА_1 не представлено необхідних документів, перелік, яких передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379, є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачами протиправно відмовлено позивачу у встановленні їй статусу особи на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та оформленні документів і видачі посвідчення, з огляду на що, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується решти позовних вимог.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого" (абз. 1 п. 4 вказаного Положення).

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 2 частини 4 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У відповідності до пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Водночас суд відмічає, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі №816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отож, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій відповідачів та з метою повного захисту прав позивача, суд зобов`язує Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира повторно розглянути заяву разом з документами ОСОБА_1 щодо встановлення статусу та видачі посвідчення "Член сім`ї загиблого (померлого)" та видати посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого" та зобов`язує Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат Житомирської області повторно розглянути заяву разом з документами ОСОБА_1 щодо отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби та видати посвідчення відповідного зразка, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 128, 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України ,

постановив:
Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира у встановленні ОСОБА_1 статусу та видачі посвідчення "Члена сім`ї загиблого ветерана війни".

Визнати протиправною відмову Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області в оформленні ОСОБА_1 документів для видачі посвідчення зразка, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира повторно розглянути заяву разом з документами ОСОБА_4 щодо встановлення статусу та видачі посвідчення "Член сім`ї загиблого (померлого)" та видати посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Зобов`язати Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат Житомирської області повторно розглянути заяву разом з документами ОСОБА_1 щодо отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби та видати посвідчення відповідного зразка, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос