Справа № 816/572/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/572/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2017 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі також - відповідач, УДМС України в Полтавській області) про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області № 49 від 05.04.2017 року про скасування йому посвідки на тимчасове проживання серії ТР № 01449954; зобовязати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області поновити посвідку на тимчасове проживання, видану на імя громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 та стягнути на його користь судовий збір.

В обґрунтування таких вимог позивач стверджував про протиправність та безпідставність рішення відповідача про скасування йому посвідки на тимчасове проживання в Україні. Позивач зазначив, що проживає в Україні на законних підставах з 2010 року. З 2015 року одружений з громадянкою України. 05 квітня 2016 року отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 0149954 терміном дії до 04.04.2017 року, з подальшим продовженням до 04.04.2018 року. Однак 05 квітня 2017 року УДМС України в Полтавській області було прийнято рішення № 49, яким було скасовано вказану посвідку на тимчасове проживання. Підставою для такого рішення став лист УСБУ в Полтавській області щодо того, що дії позивача, ОСОБА_3, загрожують національній безпеці України.

Позивач заперечував твердження про те, що його дії загрожують національній безпеці України, вважав його надуманим та безпідставним. Посилався при цьому на норми Закону України «Про основи національної безпеки України». Вказував, що його дії на території України не підпадають під жодне визначення загрози національній безпеці, що мається в українському законодавстві. Зміст такої загрози від його дій у оскаржуваному рішенні не розкритий. Докази такої загрози відсутні. Крім того вказував, що лист (клопотання) Служби Безпеки України не передбачений як підстава для прийняття УДМС відповідних рішень жодним нормативним актом України. Лист УСБУ в Полтавській області, на який посилалося УДМС України в Полтавській області в оскаржуваному рішенні, є тільки службовою перепискою, яка не могла врегульовувати правовідносини з приводу перебування на території України.

Також позивач стверджував про допущені, як на його думку, відповідачем процедурні порушення при прийнятті оскаржуваного рішення. Зокрема, позивач вказував, що рішення № 49 від 05.04.2017 року прийнято некомпетентною особою заступником начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства, яка таким чином перевищила свої службові повноваження. Такого ж роду рішення, згідно Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, можуть бути винесені тільки начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

Відповідач заперечував проти позову. Надав суду письмові заперечення. У останніх повідомив, що рішення № 49 від 05 квітня 2017 року про скасування ОСОБА_3 ОСОБА_4 посвідки на тимчасове проживання в Україні було прийнято у звязку із надходженням до УДМС України в Полтавській області листа Управління Служби Безпеки України в Полтавській області, що надійшов 05.04.2017 року. Згідно даного листа, ОСОБА_3 ОСОБА_4 02.12.2016 року був затриманий при спробі незаконного перетину державного кордону у складі групи іноземних громадян. Відповідач вказував, що згідно ст.1 Закону України «Про основи національної безпеки України», національна безпека це захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики… >. Таким чином, посилався на те, що нелегальна міграція становить як явище загрозу національній безпеці. Обґрунтовував прийняте рішення також нормами Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року, а саме п. 19, п.п. 4. З приводу форми прийнятого рішення відповідач вказував, що типова форма рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання нормативно не встановлена.

Однак з посиланням на Типову Інструкцію з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної ОСОБА_5 Крим, місцевих органах виконавчої влади, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 1242 від 30.11.2011 року, відповідач вказував, що затвердження документу вчиняється тою посадовою особою, до повноважень якої належить вирішення відповідно наведеного у документі питання. Оскаржуване рішення затверджено заступником начальника УДМС України в Полтавській області, до відання якого віднесено відповідні повноваження за розподілом обовязків керівництва УДМС в Полтавській області. Таким чином, саме ним прийнято відповідне рішення у межах своїх повноважень.

Представники сторін у судове засідання зявилися. Надали пояснення по суті справи.

У судовому засіданні позивач відмовився від послуг перекладача, зазначивши, що достатньо розуміє мову та в разі потреби може скористатися послугами адвоката, який є його представником. Надав особисті пояснення по суті справи. У своїх поясненнях позивач, ОСОБА_3, повідомив, що йому відомо про те, що причиною для відповідного висновку й прийняття рішення про скасування йому посвідки на тимчасове проживання в Україні стало повідомлення УСБУ в Полтавській області про спробу його незаконного перетину державного кордону та притягнення його до адміністративної відповідальності. На питання суду щодо причин та обставин цього розповів про те, що спробу перетнути державний кордон України з країнами Європейського Союзу він вчиняв двічі. Намагався потрапити на територію ЄС. Причиною цього було те, що, за його твердженням, його рідний брат перебував на лікуванні на території Німеччини у той час. ОСОБА_3 хотів зустрічі з братом, для чого бажав потрапити до Німеччини. Доказів такого перебування на лікуванні у країнах ЄС свого родича не надав. На питання суду щодо причин неоформлення документів для легального відвідування країн ЄС відповів, що не мав для цього достатньо часу. Також не пояснив суду причин того, що спроба перетину державного кордону ним вчинялася у складі групи іноземних громадян. Наполягав на тому, що оскаржуване рішення про скасування йому посвідки на тимчасове проживання в Україні є таким, що порушує його права, адже він має дружину в Україні, з якою, як стверджував, проживає. Наголошував на тому, що його повернення до країни походження, ОСОБА_5, загрожує його здоровю та життю. В ОСОБА_5 продовжується збройний конфлікт та терористичні атаки, він є лікарем за фахом, тому при його появі вдома він, як на його думку, буде негайно мобілізований будь-яким воєнізованим чи терористичним формуванням та буде змушений приймати участь у бойових діях, що загрожує його життю.

Надав також письмові пояснення по суті справи, у яких наголошував з посиланням на практику Європейського суду з прав людини на неприпустимості вислання його до ОСОБА_5, яка є його країною походження і в якій продовжується збройний конфлікт, що є загальновідомим фактом. Таке повернення до ОСОБА_5 загрожує його життю та здоровю. Також наголошував, що вислання його до країни походження є порушенням ст.8 Європейської Конвенції про захист прав людини та особистих свобод (надалі Конвенція), оскільки він буде примусово розлучений зі сімєю.

Представник позивача підтримував його позицію. Наголошував на тому, що дії ОСОБА_3, які виразилися у спробах перетину державного кордону України, не є такими, що загрожують національній безпеці України. Посилався при цьому на Закон України «Про основи національної безпеки України», інші нормативні акти. Вказував, що позивач має сімю в Україні, дружину, наполягав на тому, що цей шлюб є реальним і не фіктивним. Стверджував, що рішення про скасування позивачу посвідки на тимчасове перебування в Україні прийнято з перевищенням повноважень неуповноваженою посадовою особою ДМС, як уже зазначалося вище. Також надав суду письмові пояснення, зміст яких в цілому відповідає описаному вище. Повідомив у них окремі факти, які, як на його думку, підтверджують стан збройного конфлікту на території ОСОБА_5. При наданні пояснень представник позивача також надав суду переклад тексту рішення Європейського суду з прав людини «Бултіф проти Швейцарії» 02.08.2001 р. та з посиланням на його зміст стверджував про неприпустимість застосування до позивача висилання до країни походження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України у 2010 році, на підставі одноразової візи Y05262838, на підставі запрошення ВНЗ «Українська медична стоматологічна академія» (а.с.16-17)

З 2010 по 2015 рік навчався у ВНЗ «Українська медична стоматологічна академія» (а.с. 23)

23 липня 2015 року Центральним відділом РАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зареєстровано шлюб ОСОБА_3 ОСОБА_4 з громадянкою України ОСОБА_6. (а.с.22)

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 122 (а.с. 21)

25.03.2016 року ОСОБА_3 звернувся до уповноважених державних органів України про отримання посвідки на тимчасове проживання на підставі воззєднання сімї (а.с. 36). УДМС України в Полтавській області було видано ОСОБА_3 посвідку на тимчасове перебування в Україні серії ТР № 0149954.

Посвідка ця 04.04.2017 року була продовжена дією до 04.04.2018 року за рішенням УДМС України в Полтавській області (згідно даних паспортного документу).

06.02.2017 року до УДМС України в Полтавській області надійшло клопотання начальника Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Прикордонної служби України, датоване 25.01.2017 року, про скасування посвідок на тимчасове проживання в Україні іноземцям, у т.ч. ОСОБА_3. (а.с. 71)

ОСОБА_4 клопотання вмотивоване тим, що іноземні громадяни, у т.ч. ОСОБА_3, були затримані при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину 02.12.2016 року. Крім того, гр. ОСОБА_3 раніше затримувався при спробі незаконного перетину кордону, а саме 26.06.2016 року. За вказані дії був притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст.204-1 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП постановами Берегівського районного суду Закарпатської області. Згідно змісту клопотання, такі недвозначні дії ОСОБА_3 свідчать про відсутність наміру реального проживання в Україні та наміри незаконного перетину державного кордону з метою незаконно потрапити на територію країн Євросоюзу.

З посиланням на ст.2, ч. 16 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки», п.п.4 п. 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 251 від 28.03.2012 року (надалі по тексту Порядок 251), ініціатор клопотання просив розглянути питання про скасування посвідок на тимчасове проживання затриманим громадянам ОСОБА_7.

04.04.2017 року до УДМС України в Полтавській області було направлено лист УСБУ в Полтавській області № 66/2/7-3232 (а.с.79), у якому аналогічно з посиланням на ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки»,п.п.4 п. 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 251 від 28.03.2012 року просили розглянути питання про скасування гр. ОСОБА_3 посвідки на тимчасове проживання. Підстава затримання ОСОБА_3 02.12.2016 року при спробі незаконного перетину державного кордону працівниками Мукачівського прикордонного закону поза пунктом пропуску та притягнення до адміністративної відповідальності у звязку з цим. За змістом листа, нелегальна міграція є однією з основних загроз національним інтересам та національній безпеці.

05 квітня 2017 року УДМС України в Полтавській області прийнято рішення № 49, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання серії ТР № 0149954 громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 (а.с.14, а.с.80).

За змістом рішення мається посилання на лист УСБУ в Полтавській області №66/2/7-3232 від 04.04.2017 року та висновки про те, що дії гр. ОСОБА_3 загрожують національній безпеці України. З посиланням на вказане та керуючись п.п.4 п. 19 Порядку 251, п.п. 3.12 3.16 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681, прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання серії ТР № 0149954 громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_3. Анульовано відповідний штамп у паспортному документі. Зобовязано гр.ОСОБА_3 виїхати за межі України у місячний термін з дня отримання даного рішення.

ОСОБА_4 рішення позивач отримав 07.04.2017 року (а.с. 87). З отриманим рішенням не погодився та, вважаючи його протиправним і безпідставним, оскаржив до адміністративного суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню та перевіряючи його на предмет відповідності вищезазначеним критеріям, суд виходить з наступного.

Згідно п. 13 ст. 4 Закону України, «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Відповідно до п. 3 ст.5 цього Закону, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - чотирнадцятій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання. Пунктом 13 цієї ж статті внормовано, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_4 з 2016 року перебував на території України на підставі отриманої з метою воззєднання сімї посвідки на тимчасове проживання.

Легальність перебування гр. ОСОБА_3 на території України сторонами не оспорювалася.

Підстави та процедура скасування посвідки про тимчасове проживання іноземця врегульовані Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року (Порядок 251), а також наказом МВС України № 681 від 15.07.2013 року «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання».

Згідно п. 19 Порядку 251, посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання від органу Національної поліції, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця та особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця та особи без громадянства або їх примусове видворення за межі України;

6) інших випадках, передбачених законами.

Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання приймається начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником протягом п'яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для скасування посвідки.

Згідно п. 3.12 Наказу МВС №681, раніше видана посвідка скасовується територіальним органом чи підрозділом ДМС, який її видав, у випадках, передбачених пунктом 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Отже, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання гр. ОСОБА_3, став висновок уповноваженого органу, вчинений на підставі відповідних звернень Служби безпеки України та Прикордонної служби України щодо того, що дії гр.ОСОБА_3 становлять загрозу національній безпеці України.

Визначення національної безпеки та загрози національній безпеці надано Законом України «Про основи національної безпеки України» від 19 червня 2003 року № 964-IV.

Згідно ст. 1 згаданого Закону, національна безпека це захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв'язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам;

загрози національній безпеці - наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

За змістом статті 7 цього ж Закону, на сучасному етапі основними реальними та потенційними загрозами національній безпеці України, стабільності в суспільстві є: ?… нелегальна міграція…?.

Приймаючи дане рішення, суд виходить з того, що дії громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 ОСОБА_4, які трактовані як участь у нелегальній міграції, й, відповідно, як загроза національній безпеці України, громадському порядку в Україні є доведеними.

Так, ухвалою від 10 травня 2017 року суд зобовязав УСБУ в Полтавській області надати докази наявності загрози національній безпеці, громадському порядку, здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні з боку гр. ОСОБА_8 ОСОБА_3.

У своїй відповіді на ухвалу суду УСБУ в Полтавській області повідомило, що згідно ч. 5 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа позбавляється статусу біженця або додаткового захисту, якщо вона займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоровю населення України. Згідно змісту ч. 7 цієї ж статті, підставою для подання про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту може бути клопотання Служби безпеки України, іншого органу виконавчої влади. Управління вважало з посиланням на ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України», що у діях гр.ОСОБА_3, які виразилися у неодноразових спробах незаконного перетинання державного кордону, в т.ч. у складі групи осіб, маються ознаки участі в нелегальній міграції, що становить загрозу основам національної безпеки України. У звязку з цим Управлінням було направлено відповідне інформування до УДМС України в Полтавській області. (а.с.129-131)

Також на ухвалу суду УСБУ в Полтавській області було направлено копії документів щодо притягнення гр. ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності (а.с.132-139).

Суд приймає до уваги, що постановою від 29.06.2016 року Берегівського районного суду Закарпатської області (справа №297/1531/16-п) гр.ОСОБА_7 ОСОБА_9 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (незаконне перетинання державного кордону поза пунктом пропуску без відповідних документів) та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с.138-139).

Постановою від 05.12.2016 року Берегівського районного суду Закарпатської області (справа №297/3071/16-п) гр.ОСОБА_7 ОСОБА_9 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (незаконне перетинання державного кордону, вчинене повторно, групою осіб) та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 134-135).

Суд звертає увагу, що згідно копій протоколів адміністративного затримання гр. ОСОБА_3 від 26.06.2016 року (а.с. 136-137) та від 02.12.2016 року (а.с. 132-133), гр. ОСОБА_3 пояснював, що мав намір потрапити до Угорщини, а потім до однієї з країн Західної Європи «в пошуках кращого життя». Також згідно вказаних вище судових рішень про притягнення гр. ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності, розгляд судом справи про адміністративне правопорушення відбувався у присутності порушника ОСОБА_3. Згідно тексту постанов, у судовому засіданні 29.06.2016 року останній пояснив, що мав намір перетнути державний кордон з метою заробити грошей у Європі (а.с.138-139).

Вказане спростовує твердження позивача, висловлене у судовому засіданні, що він мав намір потрапити до Німеччини у звязку з хворобою брата.

Суд вказує, що у будь-якому разі є неприпустимим порушення українського законодавства чи то з підстав бажань побачити рідних, чи то з підстав пошуку кращого працевлаштування. Позивач не був позбавлений можливості та не надав суду доказів існування перешкод у легальному оформленні необхідних документів для перетинання державного кордону України.

Виходячи з доведеності дій позивача, які є участю у незаконній міграції, яка, у свою чергу, визначена Законом як одна з основних загроз національній безпеці України, суд погоджується з тим, що у відповідача були достатні підстави (передбачені п.п. 4 п. 19 Порядку 251) для скасування посвідки на тимчасове проживання гр. ОСОБА_3.

Доводи сторони позивача щодо того, що інформація про вчинення позивачем адміністративних правопорушень була в розпорядженні відповідача раніше, у тому числі, 04.04.2017 року, коли відповідачем було продовжено строк дії посвідки на тимчасове проживання гр .ОСОБА_3 не спростовують цього факту.

Доводи позивача та його представника щодо непропорційності втручання в особисте життя позивача, фактичне розєднання сімї суд відхиляє як необґрунтовані.

Прийнятим рішенням про скасування посвідки на тимчасове проживання, гр. ОСОБА_10 зобовязаний у місячний термін виїхати з території України.

Однак, при цьому до гр.ОСОБА_3 не застосована жодна з процедур, яка, за практикою Європейського суду з прав людини, може бути трактована як висилання.

Так, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає процедури примусового повернення іноземця до країни походження; примусового видворення іноземця. Також українським законодавством передбачені процедури заборони вїзду до України.

До громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 не застосована жодна з процедур примусового характеру. Йому не заборонено вїзду до України. Він не зобовязаний до повернення у країну походження ОСОБА_5, та не обмежений у праві виїхати до будь-якої іншої країни.

Так само, гр.ОСОБА_3 оскаржуваним рішенням не позбавлений можливості повторно прибути на територію України, використавши ту ж чи й іншу підставу, передбачену Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; не позбавлений права користуватися процедурами, передбаченими Законом України «Про імміграцію», процедурами, що передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», тощо.

З цих же підстав суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про неможливість повернення гр.ОСОБА_3 до ОСОБА_5 з огляду на наявність загрози життю та здоровю позивача внаслідок збройного конфлікту та терористичних атак, що мають місце у вказаній країні. Не заперечуючи інформації щодо збройного конфлікту, суд наголошує, що позивач не висилається примусово до ОСОБА_5 та не позбавлений можливості виїхати до будь-якої третьої країни та повернутися до України у легальний спосіб.

З аналогічних підстав суд не знаходить прийнятною для застосування у даній справі наведену представником позивача практику Європейського суду з прав людини оскільки наведені рішення ЄСПЛ були прийняті щодо урядів, які вчинили дії, повязані з висиланням осіб до країни походження. У даному ж разі, рішення влади, які можуть бути трактовані як «висилання» - відсутні.

Окремо суд розглядає форму прийнятого рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання гр. ОСОБА_3.

Так, сторона позивача стверджувала, що рішення прийняте неуповноваженою особою.

Як уже зазначалося, згідно п. 19 Порядку 251, таке рішення може бути прийняте начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником.

Згідно п. 2.22 посадової інструкції заступника начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Полтавській області, вказана посадова особа розглядає матеріали щодо скасування посвідок на постійне та тимчасове проживання в Україні іноземців та осіб без громадянства (а.с.90)

Згідно розподілу обовязків між начальником управління, першим заступником та заступником начальника Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, що затверджений наказом начальника УДМС України в Полтавській області № 80 від 05.10.2015 року, заступник начальника уповноважений на прийняття рішень з питань скасування посвідок на постійне та тимчасове проживання іноземцям або особам без громадянства. (а.с.100)

Аналізуючи сам документ рішення № 49 від 05.04.2017, суд вказує, що документ складений заступником начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Полтавській області з формулюванням «уважав би» (а.с. 14) та з грифом «Затверджую» уповноваженого заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області. Форма такого виду рішень законодавством не передбачена. Наявні в документі підписи посадових осіб, як на думку суду, є достатніми, щоб уважати, що рішення про скасування посвідки про тимчасове проживання прийнято належними уповноваженими особами у межах своїх повноважень. Підпис «Затверджую» заступника начальника територіального органу ДМС суд розцінює як прийняття рішення саме цією посадовою особою.

За таких обставин суд не знаходить достатніх підстав для задоволення позову.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач довів суду, що при прийнятті спірного рішення він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. Стороною позивача обґрунтованість його вимог не доведена.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2017 року.

Суддя І.С. Шевяков