Справа № 806/1166/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" червня 2017 р. м. Київ К/800/49826/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Заїки М.М., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до Богунського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - Товариство) звернулося з позовом до Богунського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції (далі - ВДВС), треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 в якому просило: визнати незаконними дії відповідача щодо передачі ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу автомобіля марки HUMMER, модель Н3 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 (далі - автомобіль), що належить на праві власності ОСОБА_5 та стосовно винесення постанови від 27 лютого 2015 року у виконавчому провадженні № 35/20 про передачу ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу автомобіля (далі - спірна постанова, спірні дії відповідно); скасувати спірну постанову ВДВС; зобов'язати відповідача поновити процедуру звернення стягнення на майно, а саме: здійснити запит до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на предмет наявності обтяжень щодо автомобіля; зобов'язати відповідача направити на адресу стягувачів повідомлення державного виконавця з інформацією про те, що повторні торги не відбулися, та із пропозицією стягувачам розглянути питання про залишення за собою нереалізоване майно; проводити подальші дії у зведеному виконавчому провадженні № 35/20 в порядку та у строки, встановлені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, чинний у період виникнення спірних правовідносин).

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірна постанова відповідача не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому Товариство просило про задоволення позову.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними спірні дії відповідача та скасовано спірну постанову ВДВС, в решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні прозову.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Товариства Стрюкова І.О., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Як встановлено судами, 18 травня 2007 між позивачем та ОСОБА_5 укладено кредитний договір в якому визначено, що предметом застави є автомобіль. В державний реєстр обтяжень рухомого майна було внесено запис про обтяження транспортного запису на підставі договору застави. В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків (порушення істотних умов), за позовом Банку 25 жовтня 2010 року Корольовським районним судоми м. Житомира ухвалено рішення по справі № 2-3396 про розірвання вищевказаного кредитного договору та стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь Товариства заборгованість у сумі 437437,82 гривень.

В подальшому, 19 квітня 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист № 2-881 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь Товариства боргу в сумі 163209,43 гривень. На підставі зазначеного виконавчого листа, 28 травня 2010 року ВДВС відкрито виконавче провадження.

Також, на виконанні у відповідача знаходиться виконавчий лист № 2-528 за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 4 липня 2012 року щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 333525,48 гривень, за яким 26 жовтня 2012 року ВДВС відкрито виконавче провадження.

Постановою ВДВС від 18 жовтня 2010 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-881 № 2-528, № 2-3396 було включено до зведеного виконавчого провадження № 35/20, а постановою від 20 лютого 2012 року в межах виконавчого листа № 2-3396 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_5, в тому числі на автомобіль, та оголошено заборону на його відчуження.

Автомобіль передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4

Разом з тим, автомобіль з прилюдних торгів реалізовано так і не було, у зв'язку з чим відповідачем направлено повідомлення стягувачам із роз'ясненням права про залишення за собою майна в рахунок погашення заборгованості.

29 травня 2013 року до ВДВС надійшла заява ОСОБА_4 про бажання залишити за собою нереалізоване авто.

Аналогічна заява надійшла і від Товариства 20 червня 2013 року.

Постановою державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 26 червня 2013 року передано автомобіль в рахунок погашення боргу Товариства з тієї підстави, що в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги відповідно до пункту 1 частини 1 статті 44 Закону № 606-XIV та згідно з порядком календарного надходження виконавчих документів згідно вимог пункту 4.5.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432.

Вказану постанову ВДВС ОСОБА_4 оскаржила до Житомирського окружного адміністративного суду, який своєю постановою якого від 22 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, таку визнав незаконною та скасував.

Однак, спірним рішенням відповідач передав автомобіль ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30 червня і 1 грудня 2015 року (№№ 21-278а15, 21-3404а15 відповідно).

За змістом статей 383, 384, 386, 387 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У справі, що розглядається судами встановлено, що виконавчий документ видано місцевим загальним судом у межах цивільної справи, а тому даний спір має розглядатися цим судом за правилами цивільного судочинства.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Також, на виконання вимог частини 2 цієї ж статті колегія суддів роз'яснює позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 4 серпня 2015 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 2 листопада 2015 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Заїка

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк