Справа № 802/434/17-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/434/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

27 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у березні 2017 року звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про відмову ОСОБА_2 в наданні дозволу на імміграцію в Україну та надати йому дозвіл на імміграцію в Україну.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.04.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління державної міграційної служби у Вінницькій області, оформлене висновком від 23.02.2017 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_5 Вірменії ОСОБА_2

Зобов'язано Управління державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну від 27.12.2016.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Позивач та представник позивача заперечили проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2016 ОСОБА_2 подано до Управління ДМС України у Вінницькій області заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну поза квотою імміграції на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", в зв'язку із тим, що останній перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6

23.02.2017 заступником начальника УДМС України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_5 Вірменія ОСОБА_2, на підставі положеннями п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Вказане рішення прийнято у звязку з тим, що уповноваженими працівниками Управління ДМС України у Вінницькій області неможливо було встановити законність перебування позивача на території України 90 днів протягом 180 днів, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012.

Згідно наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповіді на запит відповідача, з 01.06.2016 по 27.12.2016 громадянин ОСОБА_5 Вірменія ОСОБА_2 двічі перетинав державний кордон України. Зокрема, перший раз 18.10.2016 у напрямку "виїзд" по паспорту №00361566 та другий раз 15.12.2016 у напрямку "в'їзд" уже по паспорту ВА3046338.

Відтак, відповідач прийшов до висновку, що позивач перевищив встановлений термін перебування на території України 90 днів протягом 180 днів і перебуває більше зазначено терміну - 121 день, чим порушив пункт 2 статті 9 Закону України "Про імміграцію", у зв'язку із чим останньому відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що належних доказів в підтвердження того, що позивач перебував на території України незаконно відповідачем суду не надано, а тому висновок заступника начальника УДМС України у Вінницькій області від 23.02.2017 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_5 Вірменії ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) вказано, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Згідно ст. 1 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (далі - Закон №2491-III) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Пунктом 13 ст. 4 Закону № 3773-VI визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, зокрема іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Згідно з п. 2, 3 ст. 6 Закону №2491-111 спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Статтею 9 Закону №2491-111 та розділами 10, 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок) встановлено умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію.

На підставі ст. 10 Закону №2491-111 дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України. Положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Згідно матеріалів справи, позивачем надано усі документи, необхідні для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію.

Приймаючи рішення від 23.02.2017 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_5 Вірменії ОСОБА_2 відповідач керувався положенням п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" - в зв'язку з іншими випадками, передбаченими законами України - а саме, порушенням постанови Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012, якою затверджено Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України де вказано, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в разі в'їзду з держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що позивач перебував на території України на незаконних підставах, а саме більше як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держави з безвізовим порядком в'їзду.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час перетину кордону 18.10.2016, 15.12.2016 та проходження позивачем митного контролю працівниками прикордонної служби України не було встановлено порушень правил перебування в Україні громадянином ОСОБА_5 Вірменія ОСОБА_2

При цьому, за порушення правил перебування на території України, порушення встановленого терміну перебування в Україні, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність у вигляді попередження або накладення штрафу.

Разом з тим, відповідачем не доведено незаконного перебування позивача на території України, не надано доказів порушення ним терміну перебування в Україні.

Також суд першої інстанції правильно вказав, що між позивачем та ОСОБА_6 10.12.1996 у відділі реєстрації актів цивільного стану Еребунінського району Республіки Вірменії був зареєстрований шлюб. В подальшому дружина позивача ОСОБА_6 у 2003 році отримала громадянство України. Також, на території України у позивача народились спільні діти, які мають громадянство України, з часу їх народження.

Згідно матеріалів справи, позивач проживає на території України на протязі тривалого часу разом із своєю сім'єю у спільно придбаному житлі, дружина позивача є фізичною особою - підприємцем та сплачує до державного бюджету України податки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не наведено жодних підстав, які б свідчили про порушення з боку позивача саме положень Закону України, як це передбачає п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Відтак, відповідач в поданій апеляційній скарзі не навів допустимих та належних доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення, посилання апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 30 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8