Справа № 554/3030/17
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 22.06.2017 Справа № 554/3030/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року

Октябрський районний суд м. Полтави:

у складі головуючого судді - Микитенка В.М.,

при секретарі - Різник А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Полтавській області про скасування постанови про накладення штрафу ВП №52937499 від 24.03.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2017 року позивач ОСОБА_1 обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Полтавській області про скасування постанови ВП №52937499 від 24.03.2017 року про накладення штрафу в сумі 5100 грн. за невиконання рішення суду в частині перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2І, мотивуючи що державним виконавцем належним чином не перевірено поважності причин невиконання рішення суду, зазначивши, що внаслідок перерахунку пенсії стягувача з включенням до заробітної плати додаткових складових, указаних судом, розмір її пенсії суттєво зменшився.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав у ньому зазначених. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, надав заперечення проти позову та просив розглядати справу без його участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відділом примусового виконання рішень Полтавського міського управління юстиції ГТУЮ в Полтавській області виконується виконавчий лист № 554/5368/16-а від 11.11.2016 року, виданий Октябрський районним судом м. Полтави про зобовязання Полтавського обєднаного управління пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 в розмірі 90% заробітної плати, який був передбачений ст.37, 37-1 ЗУ «Про державну службу» (в ред. на момент призначення пенсії), включаючи до складу заробітної плати для призначення пенсій за останні 24 календарні місяці перед звільненням суми індексації на заробітну плату, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги у звязку з виходом на пенсію, зазначених у довідці УСБУ в Полтавській області від 08.06.2016року №66/21-102 та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум з 07.01.2016 року.

При цьому постановою державного виконавця від 22.11.2016 року було відкрито виконавче провадження, одночасно надано 10-ти денний строк для самостійного виконання рішення суду та повідомлено про відповідальність за невиконання законної вимоги державного виконавця (а.с.7-8).

Зазначену постанову було направлено на адреси сторін належним чином.

Листом від 02.03.2017 року № 7493/16-13 боржником повідомлено про проведення перерахунку пенсії стягувачу (а.с. 9).

Відповідно до копії розпорядження № 131666 від 29.11.2016 року стягувачу проведено перерахунок пенсії, внаслідок чого її розмір зменшився з 2595,31 грн. до 1680,62 грн. ( а.с.12).

Згідно з вимогою від 01.02.2017 року № 179 державний виконавець зобовязав ОСОБА_1 обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області повідомити у звязку з чим при проведенні перерахунку пенсії стягувачу виключено фіксовану індексацію (а.с.10-11).

Однак, згідно з запереченнями відповідача, таке повідомлення від позивача не надійшло.

Відсутні відповідні обґрунтування причин виключення фіксованої індексації при перерахунку пенсії стягувача, що призвело до суттєвого зменшення її розміру, а відповідно невиконання рішення суду і в самій позовній заяві.

Враховуючи викладене постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області від 24.03.2017 року на ОСОБА_1 обєднане управління пенсійного фонду України Полтавської області накладено штраф в сумі 5100 грн. (а.с.4-5).

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Засади обов'язковості судових рішень також закріплені статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно якої, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, відповідно до статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, вказав на те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Швидкий розгляд адміністративної справи та своєчасне виконання рішення суду є запорукою ефективності правосуддя. Це відображено в рішеннях Європейського суду з прав людини, які стали частиною національного законодавства. У них зазначається, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 згаданої Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають сенс (наприклад, рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "ОСОБА_3 проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Таким чином, враховуючи правову позиції Європейського суду з прав людини, суд зазначає, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно бути беззаперечно виконано боржником та гарантовано державою шляхом встановлення заходів відповідальності за невиконання судового рішення, в тому числі і кримінальної.

Гарантії примусового виконання рішень визначено Законом України "Про виконавче провадження", відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.06.2016, № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 75 зазначеного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу суд виходить з того, що судовим розглядом встановлено обставини, що свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення на користь ОСОБА_2 в контексті тих зобов'язань, що були покладені на ОСОБА_1 обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області за цим рішенням. При цьому позивачем у справі не наведено жодної обґрунтованої причини, поважність якої доводила, що він з незалежних від нього обставин не міг виконати постанову суду.

Таким чином, дії державного виконавця про застосування заходів відповідальності за неналежне виконання рішення суду шляхом накладення штрафу за невиконання рішення суду спрямовані на забезпечення повного та ефективного виконання рішення суду та відповідають критеріям законності та обґрунтованості.

Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволення адміністративного позову Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Октябрський районний суд м. Полтава протягом 10 днів.

Суддя В.М.Микитенко