Справа № 2а-8666/10/1370
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року справа № 2а-8666/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - Правди А.В.

представника відповідача - Іванського І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львіввторкольормет» до Личаківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львіввторкольормет» (далі - позивач, ТзОВ «Львіввторкольормет» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, Личаківська ОДПІ), в якому просить визнати протиправними та скасування податкові повідомлення-рішення: № /0/28582 від 09.12.2009; № /1/4823/10/23-2 від 02.03.2010; № /4/10693/23-2 від 13.05.2010; № /2/17844 від 30.07.2010; № /4/10694/23-2 від 13.05.2010; № 0/4/14184 від 23.06.2010; № /2/17845 від 30.07.2010; № /0/28583 від 09.12.2009; № /1/4824/10/23-2 від 02.03.2010; № /4/10698/23-2 від 13.05.2010; № /2/17843 від 30.07.2010; № /2/17978 від 02.08.2010; № /0/28695 від 09.12.2009; № /1/5912/10/11-2 від 13.03.2010; № /4/10803 від 13.05.2010; № /2/17977 від 02.08.2010.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач провів планову виїзну перевірку товариства, за результатами якої складено акт. На підставі акту перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки у підприємства є всі належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з МПП «Кварц». Крім того, позивач зазначив, що не порушував вимог ст.7, ст. 8, ст. 9 Закону України «Про податок доходів з фізичних осіб», оскільки зроблені висновки податкового органу в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам так як відсутні будь-які докази використання скреч-карток. Щодо податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, то позивач сплатив такий податок відповідно до платіжного доручення № 10031 від 07.04.2009, тобто після змін ставок податку, тому в силу норм Конституції України, які є нормами прямої дії у позивача були відсутні законодавчі підстави сплачувати такий податок у більшому розмірі. Отже, твердження податкового органу про неправильне зменшення суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за перший квартал 2009 року, а саме не врахування нових ставок на легкові автомобілі є помилковим.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Свої заперечення обґрунтовує тим, що за результатами проведеної планової виїзної перевірки складено акт від 24.11.2009 №463/23-2/25232071 про результати планової виїзної перевірки ТзОВ «Львіввторкольормет» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2008 по 30.06.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2009 на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Відповідач вважає, що позивач не здійснював господарських операцій з МПП «Кварц», оскільки у позивача відсутні товарно-транспортні накладні, які б підтверджували факт перевезення металобрухту. Крім того, відповідач стверджує, що наявність платіжних доручень не є основним підтвердженням здійснення господарських операцій. Також надано додаткові матеріальні блага позивачу, саме директору ОСОБА_3 у вигляді оплати вартості послуг мобільного зв'язку, а саме скреч-карток, за які підприємством перераховані кошти в сумі 927, 00 грн. СПД ОСОБА_4, але не утримано і не перераховано податок з доходів фізичних осіб до бюджету. Окрім того, відповідач стверджує, що позивач неправильно зменшив суму податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за І квартал 2009 року, а саме врахував нові ставки на легкові автомобілі.

З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львіввторкольормет» зареєстроване 17.01.2001, як юридична особа та перебуває на обліку Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова у період з 30.10.2009 по 12.11.2009 проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Львіввторкольормет» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2009, за результатами якої 24.11.2009 складено Акт перевірки №463/23-2/25232071 (далі Акт перевірки).

За результатами та на підставі Акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова прийнято 09.12.2009 податкове повідомлення-рішення №/0/28582 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 581497, 00 грн., штрафна санкція 262190, 00 грн., усього 843687, 00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 09.12.2009 №/0/28583 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 110791,70 грн., штрафна санкція 55395, 85 грн., усього 166187, 55 грн.; податкове повідомлення-рішення від 09.12.2009 №000305172/0/28694 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів найманих працівників в сумі 770, 36 грн., штрафна санкція 1540, 72 грн., усього 2311, 08 грн.; податкове повідомлення-рішення від 09.12.2009 №/0/28695 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 798, 00 грн., штрафна санкція 399, 00 грн., усього 1197, 00 грн.

У процесі апеляційного оскарження відповідачем прийнято податкові-повідомлення рішення:

- від 02.03.2010 № /1/4823/10/23-2; від 13.05.2010 № /4/10693/23-2, від 30.07.2010 №/2/17844, від 13.10.2010 №/3/24769.

- від 13.05.2010 № /4/10694/23-2, від 23.06.2010 № 0/4/14184, від 30.07.2010 № /2/17845, від 13.10.2010 №/3/24770.

- від 09.12.2009 №/0/28583; від 02.03.2010 №/1/4824/10/23-2; від 13.05.2010 № /4/10698/23-2, від 30.07.2010 № /2/17843, від 13.10.2010 №/3/24771.

- від 08.10.2010 №/3/24176/172.

- від 09.12.2009 №/0/28695; від 13.03.2010 № /1/5912/10/11-2; від 13.05.2010 №/4/10803, від 02.08.2010 № /2/17978 від 08.10.2010 №/3/24178/172.

Вказані податкові повідомлення-рішення виставлені ДПІ за встановлені перевіркою порушення позивачем:

- п. п. 5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 283/97-ВР від 22.05.1997р. (із змінами та доповненнями) в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 581497 грн., у тому числі за 1 квартал 2008 року в сумі 150 166 грн., за II квартал 2008 року в сумі 168 472 грн., за III квартал 2008 року в сумі 158 177 грн., за IV квартал 2008 року в сумі 50 767 грн., за І квартал 2009 року в сумі 39 615грн., за II квартал 2009 року в сумі 14 300 грн., та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування по податку на прибуток за І півріччя 2009 року в сумі 45 376 грн.

- п. п. 7.4.1. п. п. п 7.4.4. п.7.4. Закону України "Про податок на додану вартість" № 168-97/ВР від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 110 791, 00 грн. в. т. ч. за січень 2008 року в сумі 6071,16 грн., за лютий 2008 року в сумі 3607,49 грн., за березень 2008 року в сумі 3815, 00 грн., за квітень 2008 року в сумі 6889,24 грн. за травень 2008 року в сумі 3951,82 грн., за червень 2008 року в сумі 6788, 00 грн., за липень 2008 року в сумі 2717, 00 грн., за серпень 2008 року в сумі 775, 00 грн., за вересень 20008 року в сумі 11029,41 грн. за жовтень 2008 року в сумі 4150,47 грн., за листопад 2008 року в сумі 1897, 00 грн., за грудень 2008року в сумі 6391, 00 грн., за січень 2009 року в сумі 9035,79 грн., за лютий 2009 року в сумі 18215,73грн., за березень 2009 року в сумі 4942,60 грн., за квітень 2009 року в сумі 4380,70 грн., за травень 2009 року в сумі 10357,75 грн., за червень 2009 року в сумі 5776,52 грн., та завищено залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного за листопад 2008 року в сумі 23,00 грн.,

- ст.4, ст.6, ст. 7, ст. 8, ст. 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" №889-ІУ від 22.05.2003 року (із змінами та доповненнями) не утримано та не перераховано податок з доходів фізичних осіб на суму 770, 36 грн.

- ст.5, ст.6 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (із змінами та доповненнями) донараховано податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за перший квартал 2009 року в сумі 798,00 грн.

Вказані порушення полягають у тому, що позивачем не підтверджено транспортними накладними господарських операцій з МПП «Кварц», яке відсутнє за місцем знаходження, підприємством надано додаткові матеріальні блага директору ОСОБА_3 у вигляді оплати вартості послуг мобільного зв'язку, а саме скреч-карток, за які підприємством перераховані кошти в сумі 927, 00 грн. СПД ОСОБА_4, але не утримано і не перераховано податок з доходів фізичних осіб до бюджету, та неправильно зменшено суму податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за І квартал 2009 року, а саме враховано нові ставки на легкові автомобілі.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України ( далі - ПК України) передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті ( підпункт 5.2.1).

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Крім того, згідно з абзацом четвертим пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно із пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Отже, валові витрати можуть підтверджуватися: документами, які підтверджують списання коштів в оплату товарів (робіт, послуг), або придбання їх за готівку; документами, які підтверджують оприбуткування товарів або фактичне отримання результатів робіт (послуг).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, про відсутність факту здійснення господарської операції та необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Тобто, відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції: наявність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень як платника, так і контрагента, які б свідчили про наявність товарного характеру операцій, унеможливлюють висновок щодо реальності придбання товарів (робіт, послуг), фактичного та обґрунтованого понесення позивачем витрат з їх придбання, наявності правових та фактичних підстав для віднесення сум до складу податкового кредиту.

Наявність у покупця належним чином оформлених податкових накладних не є безумовною підставою для віднесення сум, визначених ними, до складу валових витрат та податкового кредиту, оскільки, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач з малим приватним підприємством «Кварц» уклав 02.10.2007 договір №02/10 та 12.01.2009 р. договір б/н, ідентичні за змістом, предметом яких є продаж позивачу (покупцю) продавцем (МПП «Кварц») брухту чорних та кольорових металів у кількості, якості та асортименті, узгодженими сторонами.

Відповідно до п.3.1 вказаних договорів, завантаження на транспортні засоби та вивіз металобрухту з об'єктів здійснюється силами покупця (позивача), а приймання металобрухту покупцем здійснюється, відповідно до п. 3.2 договорів, з оформленням закупівельного акту, що є документом суворої звітності.

Кожна партія придбаного позивачем металобрухту у МПП «Кварц» оформлена закупівельним актом, копії яких містяться у матеріалах справи, видатковими накладними, придбаний товар транспортувався власним та орендованим транспортом позивача згідно з подорожніми листами. За отриманий товар позивачем сплачено кошти шляхом безготівкового розрахунку згідно з платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи, у подальшому придбаний металобрухт реалізовувався іншим суб'єктам господарювання, зокрема ТзОВ «Орус», ЗУ ЗАТ»Вторкольормет», ПП «Сяйво-Галич», ТзОВ «Промснаб-Львів» доказом чого є видаткові накладні.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.03.2010 припинено МПП «Кварц».

Згідно з довідкою МПП «Кварц» № 60/23-513/26 від 26.01.2010 щодо надання інформації з питань правових взаємовідносин з ТзОВ «Львіввторкольормет» надано інформацію про кількість працюючих на підприємстві за перевіряючий період - 1 людина., на момент надання довідки кількість працюючих також 1 людина. Дані обставини підтверджуються закупівельними актами та накладними, які підписував лише директор ОСОБА_5 який на час здійснення господарських операцій знаходився в Одесі та у телефонному режимі погоджував партії товару.

Окрім того, відповідно до центральної бази даних ДПА України МПП «Кварц» не зареєстровано платником окремих податків в районних податкових інспекціях Львівській області. Отже, дані обставини свідчать про відсутність у МПП «Кварц» власності у Львівській області або орендованих площадок для заготовки партії металобрухт, оскільки у МПП «Кварц» не зареєстрований платником земельного податку .

Зокрема, в вище зазначеній довідці директор МПП «Кварц» визнав, що в період з 01.02.2009 по 01.03.2009 виписував тільки одну накладну № 02/02-05 від 02.02.2009 на поставку металоконструкції в кількості 14, 487 тон на суму 9 550, 04 грн. Однак, позивач надав суду видаткові накладні та податкові накладні не лише за 02.02.2009, але й інші, а саме за 09.02.2009 на суму 18561, 00 грн, 11.02.2009 на суму 19 685, 00 грн, 19.02.2009 на суму 27120, 00 грн, 23.02.2009 на суму 22 799, 00 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи первинних документів (видаткових накладних, заготівельних актів) протягом 2008 року та 1 півріччя 2009 року позивач придбав у МПП «Кварц» 1 679 595, 1 кг металобрухту. Дані обставини дають підстави зробити висновок, що щоденно позивач придбавав приблизно 30-40 тон металобрухту.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що металобрухт є власністю МПП «Кварц» та факт перевезення вантажу.

Крім того, якщо позивачу закупівельними актами передавався металобрухт на зберігання, то наведене свідчить про відсутність необхідних актів приймання, брухту та відходів кольорових металів і чорних (вторинних), що визначено додатками 6, 7 Наказу № 36127/595.

Також жодних доказів позивач не надав, що перевезення здійснювалось не з м. Одеси, де зареєстровано МПП «Кварц», а з площадок Львівської області та інших областей на яких зберігались заготовлені підприємством «Кварц» партії металобрухту, які потім доставлялись на базову площадку позивача.

Зокрема, суд вважає за необхідне зазначити, що на обліку позивача знаходиться автомобіль ГАЗель 2705- 434 та автомобіль ГАЗ - 2705, вантажопідйомність яких зі слів позивача становить 2 тони. В той час, коли щоденно відповідно до наданих видаткових накладних здійснювалося перевезення близько 20-30 тон металобрухту. Зрештою, наведене дає підстави вважати, що здійснення перевезень двома автомобілями позивача 20-30 тон металобрухту щоденно є неможливим.

Водночас, згідно до представлених позивачем договорів по перевезенню та первинних облікових документів за квітень 2008 року, перевезення здійснювались лише в окремі дні квітня 2008 року, в той час, коли видаткові накладні оформлялись протягом січня - грудня 2008 року, та січня-червня 2009 року.

Окрім того, суд не може прийняти до уваги, договори на перевезення укладених між позивачем та СПД Кожак, ПП «Асей», оскільки відсутні документи, що підтверджують фактичне надання послуг, а саме актів виконаних робіт чи наданих послуг.

Також, слід звернути увагу, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2010 притягнуто директора ТзОВ «Львіввторкольормет» до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на підставі ст. 163-1 КУпАП за порушення порядку ведення податкового обліку.

Враховуючи вище викладене у позивача відсутній у достатній кількості транспорт для перевезення такої кількості вантажу, яка зазначена у видаткових накладних. Крім того, суду не надано належних доказів для підтвердження факту перевезення вантажу сторонніми організаціями за весь період протягом якого здійснювалися господарські операції з придбання металобрухту у МПП «Кварц».

Окрім того, суд звертає увагу, що у судовому засіданні судом неодноразово пропонувалося сторонам надати докази на підтвердження факту здійснення господарських операцій чи доказів на підтвердження відсутності таких операцій, однак таких доказів суду не надано.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно статті 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, суд, аналізуючи викладене, дійшов до висновку, що у позивача відсутні товарно-транспортні накладні, відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, що свідчить про неможливість реального здійснення господарських операцій, на підставі укладених угод з МПП «Кварц», а отже, відсутні законні підстави щодо правомірного формування валових витрат платника податку та права на податковий кредит.

Крім того суд звертає увагу, що обов'язкове встановлення факту поставки як підстави для включення сум ПДВ, вказаних в податкових деклараціях, до податкового кредиту відповідає правовій позиції Верховного Суду України по такій категорії спорів, висловленій, зокрема в постанові від 22.10.2010 у справі за позовом Приватного підприємства «Балтімор» до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

У відповідності до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, наявність у позивача первинних документів, які відповідно до вимог ПК необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту та валових витрат, зокрема, укладених договорів, податкових накладних, не є безумовною підставою для віднесення до валових витрат та податкового кредиту витрат на придбання послуг. Оскільки податковий орган довів, що наведені в таких документах відомості не відповідають дійсності; господарські операції з постачання товарів фактично не мали реального характеру, постачання оформлене лише документально та не спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Щодо порушення позивачем пп. 4.2.9 п. 4.2 ст.4 Закону України від 22.05.2003 року № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб", то суд виходив з наступного.

Відповідно до пункту 4.2.9 п. 4.2 ст.4 Закону України від 22.05.2003 року № 889-IV "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 року № 889 -IV (зі змінами та доповненнями) "Дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо. Якщо додаткові блага надаються у формах , відмінних від грошової, об'єкт оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 3.4 статті 3 цього Закону". До додаткових благ, отриманих працівником відноситься і вартість безоплатно отриманих товарів ( робіт, послуг), яка включається до загального місячного оподатковуваного доходу працівника.

Як вбачається з акту перевірки підприємству надано додаткові блага в період з січня 2009 року по червень 2009 року директору ОСОБА_3 у вигляді оплати вартості послуг мобільного зв'язку, а саме скреч-карток за які перераховано кошти в сумі 927, 00 грн СПД ОСОБА_4

Однак податок з доходів фізичних осіб не перераховано до бюджету, що не відповідає вимогам п.п. 4.2.9 п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок доходів з фізичних осіб». Отже, податковим органом правомірно донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 163, 58 грн.

Щодо порушень позивача вимог с ст.5, ст.6 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", суд виходив з наступного.

Приписом частини першої статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої статті 9 Закону України "Про систему оподаткування" платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані, окрім іншого, подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів); сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законом строки.

Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів справляється відповідно до Закону України від 11.12.91 р. N 1963-XII "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (далі - Закон N 1963). Ставки податку встановлені статтею 3 цього Закону.

Пунктом 8 Закону України № 797-VI від 25.12.2008 «Про внесення змін до деяких Законів України з питань оподаткування» (далі - Закон № 797-VІ) внесено зміни до Закону України від 11.12.1991 № 1963-XII «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (далі - Закон № 1963-XII), що визначає платників податку, об'єкти оподаткування, ставки податку, порядок його обчислення і строки сплати, а також установлює пільги. Зокрема, внесено зміни до ст. 3 Закону № 1963-XII у частині збільшення ставки податку на деякі види легкових автомобілів.

Ставки податку з власників транспортних засобів, установлені Законом № 797-VI, діяли до 26 березня 2009 р. - дня набрання чинності Законом України від 05.03.2009 №1075-VI «Про внесення змін до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (далі - Закон № 1075-VI).

Зазначеним Законом внесено зміни до Закону № 1963-XII у частині зменшення ставок податку на деякі види легкових автомобілів (код 8703).

Статтею 5 Закону № 1963-XII визначено, що сплата податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів юридичними особами здійснюється щокварталу рівними частинами до 15 числа місяця, що настає за звітним кварталом, зокрема це стосується транспортних засобів, облікованих юридичними особами станом на 1 січня поточного року.

Закон № 1963-XII передбачає сплату податку з власників транспортних засобів юридичними особами залежно від часу володіння транспортним засобом, а сума податку визначається кількістю місяців, протягом яких транспортний засіб було обліковано в органах, що здійснюють їх державну реєстрацію.

Обчислення податку з власників транспортних засобів в I кварталі 2009 року за транспортні засоби, обліковані юридичними особами на початок поточного року, провадиться відповідно до ст. 6 Закону № 1963-XII за ставками податку, чинними згідно із Законом № 797-VI. Щодо придбаних у 2009 році транспортних засобів, то податок сплачується за ставками, визначеними в ст. 3 Закону № 1963-XII, які діють на момент сплати податку.

У зв'язку зі зменшенням ставок податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів відповідно до Закону № 1075-VI юридичні особи - власники транспортних засобів можуть провести перерахунок суми податку з власників транспортних засобів за 2009 рік та подати до податкових органів уточнюючий розрахунок суми податку.

Враховуючи положення ст.58 Конституції України, перерахуванню підлягають суми податкових зобов'язань, нараховані юридичною особою за II - IV квартали поточного року (строки нарахувань - 15 липня і 15 жовтня 2009 року та 15 січня 2010 року).

Суд встановив, що за позивачем зареєстровано транспортні засоби ГАЗ 2705 та ГАЗ 2705-434. Відповідно до поданого розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за 2009 рік позивач повинен був сплатити суму податку 1227,25 грн., граничний строк сплати податку за І квартал 2009 року до 15.04.2009.

07 квітня 2009 року позивач здійснив сплату податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів за I - квартал 2009 року, що підтверджується платіжним дорученням №10031.

Отже, суд дійшов до висновку, що позивач безпідставно здійснив сплату податку за I - квартал 2009 року у зменшеному розмірі відповідно до Закону, що діяв після 26.03.2009, оскільки перерахуванню підлягають суми податкових зобов'язань, нараховані юридичною особою за II - IV квартали поточного року.

Крім того, суд не може прийняти до уваги твердження позивача, що сплата податкових зобов'язань відбулася 07 квітня 2009 після 26.03.2009, тому зменшено суму податку за І квартал 2009 року. Оскільки, не підлягають перерахуванню суми податкових зобов'язань, нараховані юридичною особою за I - квартал 2009 року.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов до висновку, що податковим органом доведено факт правомірності прийняття оскаржуваних рішень, а відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.07.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський