Справа № 2а-17960/12/2670
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м. Київ К/800/64001/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Борисенко І.В.
Олендер І.Я.,
за участю секретаря судового засідання:Калініна О.С.,
за участю представників
позивача:не з'явився,
відповідача:Полякової С.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року

у справі №2а-17960/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лізингова компанія»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська лізингова компанія» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 липня 2012 року № в частині.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 18 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 25 липня 2012 року № у частині зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 64 898 844,00 грн. Також стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 2 146,00 грн.

Також Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 листопада 2013 року виправив описку, допущену у частині четвертій вступної частини та частині першій резолютивної частини ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року.

Вважаючи, що вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача до суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Посадові особи відповідача провели документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.7 пункту 5.2 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пункту 150.1 статті 150, пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у періоді, що перевірявся, на 84 167 060,00 грн.

За результатами проведеної перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 25 липня 2012 року №, яким зменшив позивачу суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 84 167 060,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення є спірним у частині зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 64 898 844,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган під час перевірки показників, відображених у рядку 05.2 Декларації «коригування валових витрат у зв'язку із самостійно виявленими помилками» за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2011 року встановив, що позивач включив до складу валових витрат за І квартал 2011 року суму витрат за 2008 та 2009 роки, що не були включені до складу валових витрат у даних періодах.

У зв'язку з тим, що позивач задекларував у І кварталі 2011 року як самостійно виявлені помилки витрати, що фактично виникли у період 2008-2009 років, які, на думку відповідача, повинні були відображатися у деклараціях по податку на прибуток підприємств у період їх фактичного виникнення, податковий орган дійшов висновку про завищення задекларованих позивачем показників у рядку 05.2 «коригування валових витрат у зв'язку із самостійно виявленими помилками» Декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року у розмірі 64 898 844,00 грн.

При цьому, попередньою перевіркою позивача був охоплений саме той період, у якому позивач поніс дані витрати (2008 та 2009 роки), однак в цьому акті не зазначено, що такі витрати мали місце. Відтак, під час перевірки за період з 01 січня 2010 року по 31 березня 2012 року не є можливим зробити висновок щодо правомірності виникнення та правильності відображення у рядку 05.2 Декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року зазначених витрат.

За наведених обставин, на думку відповідача, позивач неправомірно включив до складу валових витрат у І кварталі 2011 року витрати у розмірі 64 898 844,00 грн., що фактично були понесені у 2008 та 2009 роках.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що основним видом діяльності позивача є надання в лізинг різного обладнання, автомобілів, спецтехніки.

З метою придбання майна позивачем залучались кредитні ресурси, як правило, в іноземній валюті. У зв'язку з різким падінням курсу національної валюти і курсовими різницями, які є наслідком такого знецінення, товариство зазнало значних збитків.

З метою уникнення декларування збитків при заповненні декларацій з податку на прибуток підприємств, позивач у 2008 році не включив до складу валових витрат 147 696 676, 00 грн. У декларації з податку на прибуток за 2009 рік в рядку 05.2 задекларував витрати за 2008 рік, які не знайшли свого відображення в декларації за 2008 рік у розмірі 129 432 960, 00 грн. Залишок невідображених витрат становить 18 263 716, 00 грн. (147 696 676, 00 грн. - 129 432 960, 00 грн.). У декларації за 2009 рік позивачем включені витрати 2009 року, нараховані за І півріччя 2009 року, витрати за ІІ півріччя 2009 року у розмірі 62 859 800, 00 грн. не були відображені у декларації за 2009 рік.

Тобто, станом на 31 грудня 2009 року витрати, не включені до складу валових витрат становлять: за 2008 рік - 18 263 716, 00 грн. + за 2009 рік - 62 859 800,00 грн. = 81 123 516,00 грн.

У декларації з податку на прибуток за І квартал 2011 року позивачем в рядок 05.2 було включено суму в розмірі 64 898 844,00 грн. як самостійно виявлені помилки за результатами минулих періодів.

Відповідно до підпункту 5.5.1 пункту 5.5 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Таким чином, умовами для віднесення до складу валових витрат витрат, пов'язаних з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, є наявність таких боргових зобов'язань (в т.ч. за кредитами) протягом звітного періоду, а також здійснення таких виплат чи нарахувань у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку, тобто використання кредиту в господарській діяльності платника.

Підпунктом 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону передбачено, що суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання, включаються до складу валових витрат.

Згідно положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», у разі самостійного виявлення платником податків помилки у показниках раніше поданої податкової декларації (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) такий платник має право надати уточнюючий розрахунок або зазначити уточнені показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Враховуючи наведене, платник податку має право віднести витрати, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилки, до складу валових витрат звітного періоду.

З метою вирішення питання про документальне підтвердження понесених позивачем витрат у 2008 та 2009 роках у розмірі 64 898 844, 00 грн. судом було призначено судово-економічну експертизу, якою встановлено, що документально та нормативно валові витрати ТОВ «Українська лізингова компанія» у розмірі 64 898 844, 00 грн., понесені протягом 2008-2009 років та задекларовані у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року підтверджуються (висновок від 08 травня 2013 року №2859/2860/13-45).

Відтак, позивачем у відповідності до вимог законодавства, в тому числі протягом строку, передбаченого підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», було включено до складу валових витрат І кварталу 2011 року витрати, фактично понесені у 2008 та 2009 роках.

Абзац другий пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачає право платника податку на прибуток відобразити у складі витрат другого кварталу 2011 року суму від'ємного значення, що є результатом розрахунку об'єкта оподаткування за підсумками першого кварталу 2011 року.

Водночас, розрахунок об'єкта оподаткування за перший квартал 2011 року здійснювався на підставі чинних до 01 квітня 2011 року норм Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Пунктом 6.1 статті 6 вказаного Закону було визначено, що якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього року у складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

У 2010 році зазначена норма застосовувалася з урахуванням пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якою було визначено обмеження щодо врахування у складі валових витрат у порядку статті 6 Закону сум від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток, яке утворилося станом на 01 січня 2010 року.

Як передбачено абзацом другим пункту 22.4 статті 22 вказаного Закону, у 2011 році сума від'ємного значення, яка відповідно до абзацу першого цього пункту не була врахована у складі валових витрат, та від'ємне значення об'єкта оподаткування, яке виникло у 2010 році, підлягають включенню до складу валових витрат у порядку, встановленому статтею 6 цього Закону, без обмежень, встановлених цим пунктом.

Отже, у 2011 році встановлені пунктом 22.4 статті 22 Закону обмеження щодо можливості врахування всієї суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у складі валових витрат не застосовувалися.

При цьому, прямо передбачалося право врахувати у складі валових витрат першого кварталу 2011 року всю суму від'ємного значення об'єкта оподаткування, що виникло у 2010 році.

Таким чином, відповідно до зазначених законодавчих норм до складу валових витрат першого кварталу 2011 року підлягали включенню всі суми від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток - як ті, що утворилися станом на 01 січня 2011 року так і суми, які виникли у попередніх роках.

Отже, розрахунок об'єкта оподаткування за перший квартал 2011 року повинен був здійснюватися з урахуванням у складі валових витрат цього податкового періоду всіх сум від'ємного значення, що утворилися станом на 01 січня 2011 року.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій встановлено наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат у розмірі 64 898 844, 00 грн. протягом 2008 - 2009 років та правильність їх відображення у І кварталі 2011 року, колегія суддів погоджується з висновком судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів касаційної скарги про скасування ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року, якою виправлено описку у вступній та резолютивній частинах судового рішення, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

За змістом цієї норми процесуального права, можливість суду внести виправлення до судового рішення обмежена лише описками та очевидними арифметичними помилками в ньому.

Як вбачається з заяви позивача, ним фактично порушувалося питання про внесення виправлень в найменування апелянта, що жодним чином не змінювало суті прийнятого рішення та відомостей у ньому.

Відтак, відсутні правові підстави для скасуванні спірної процесуальної ухвали.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 липня 2013 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2013 року у справі №2а-17960/12/2670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.

Судді:Борисенко І.В.
Олендер І.Я.