Справа № 813/5357/14
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5674/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Болюк Н. В.,

представника відповідача - Юрчака Ю. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 813/5357/14 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні Інвестиції", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступником якої є Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 23 липня 2014 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог посилався на протиправність нарахування грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки у 2012 році він доходів не отримував, що, в свою чергу, і виключало його обов'язок подання податкової декларації за цей період.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 23 липня 2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 194496,70 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 155597,36 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 38899,34 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що факт порушення позивачем вимог податкового законодавства, які послужили підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, мав місце та чітко зафіксований в акті перевірки від 08 липня 2014 року № 1485/17-20/, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 23 липня 2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 194496,70 грн. та відповідно про наявність підстав для його скасування у вказаній частині є помилковим.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи те, що Залізничною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд переглядає оскаржуване рішення в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 08 липня 2014 року № 1485/17-20/, в якому зафіксовані такі порушення:

- абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік на суму 168476,82 грн.;

- пункту 179.1 статті 179, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 глави 2 Податкового кодексу України, а саме за 2012 рік не подано декларацію про майновий стан і доходи.

Вказані висновки обґрунтовані посиланням на те, що у 2012 році позивач мав взаємовідносини з іншими платниками податків, зокрема з ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні Інвестиції", від якого отримав доходи, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та підлягають відображенню в річній податковій декларації.

На підставі вказаного акта відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23 липня 2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 210596,03 грн, із них за основним платежем 168476,82 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 42119,21 грн та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що справляється фізичними особами за результатами річного декларування, на 170,00 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що у 2012 році позивач отримав дохід у вигляді прощеної суми заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 77023,91 грн, відтак, податкове зобов'язання слід розраховувати саме із цієї суми.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків передбачених статтею 165 Податкового кодексу України) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Як передбачено підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Як видно з матеріалів справи, 28 грудня 2007 року між позивачем та ВАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір №1097/ЗЛ, згідно з яким банк зобов'язується надати у власність грошові кошти у розмірі 430000 дол. США на умовах, обумовлених цим договором.

29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія Приватні інвестиції» укладено договір факторингу, згідно з яким 14 грудня 2011 року відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобов'язань за кредитним договором та прав за таким договором, що забезпечують виконання зобов'язань.

25 грудня 2012 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та позивачем укладено договір № 80-1097/ЗЛ/12 про порядок виконання грошових вимог та прощення боргу в сумі 992302,49 грн, згідно з умовами якого загальний борг заборгованості станом на дату укладення договору становив 2 442 302,49 грн, з яких 1450000 грн боржник ОСОБА_2 зобов'язується погасити самостійно, а кредитор за виконання цієї умови звільняє боржника від обов'язку сплати залишку заборгованості, що становить 992 302,49 грн. У результаті прощення боргу грошові зобов'язання боржника за кредитним договором припиняються, а також припиняються право вимоги кредитора до боржника за договором факторингу.

Вказана сума анульованого (прощеного) боргу була відображена ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у податковій звітності за підсумками звітного періоду та згідно з довідкою від 09 грудня 2016 року складається із: 77023,91 грн - відсотки за користування кредитом, 447976,09 грн - пеня по простроченому тілу кредиту, 134453,10 грн - пеня по прострочених відсотках по користуванню кредитом, 90676,90 грн. - комісія з управління кредитом, 67894,34 грн - три проценти річних від простроченої суми, 174278,15 грн - упущена вигода.

Відповідно до підпункту 165.1.49 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, згідно з підпунктом 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Відносини, що виникли між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та позивачем з питань виконання зобов'язань за кредитним договором є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Так, частинами другою, третьою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Таким чином, нарахування пені по простроченому тілу кредиту, пені по прострочених відсотках по користуванню кредитом, комісії з управління кредитом, три проценти річних від простроченої суми та упущена вигода є лише засобами забезпечення виконання основного зобов'язання перед фінансовою установою, відтак, не є додатковим благом та об'єктом оподаткування згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість нарахування оскарженим податковим повідомленням-рішенням від 23 липня 2014 року № грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 194496,70 грн, у тому числі за основним платежем в сумі 155597,36 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 38899,34 грн, та наявність підстав для його скасування в цій частині.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 813/5357/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко
судді А. І. Рибачук
Д.М. Старунський

Повний текст судового рішення виготовлено 04 липня 2017 року.