Справа № 822/1265/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1265/17

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

05 липня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації про зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації надати йому дозвіл на перереєстрацію автомобілю марки ЗАЗ 110307-42, 2007 року випуску, номер шасі Y6D892, колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1, отриманого через органи соціального захисту населення інвалідом ОСОБА_4, яка померла 04.01.2017 року, за умови сплати до Державного бюджету України на рахунки, відкриті в органах казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, дід ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - інвалід І групи, який помер 12.02.2010 року, був забезпечений автомобілем через органи соціального захисту населення.

В 2014 році мати ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_4, інвалід І Б групи, яка перебувала на обліку у загальній черзі по забезпеченню автомобілем з ручним керуванням з 2007 року звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом про зобов'язання Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області вчинити дії щодо переоформлення автомобіля ZAZ 110307 - 42, номер шасі Y6D892, реєстраційний номер НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_4 із правом керування автомобілем ОСОБА_3.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 22.04.2014 року згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 року, зобов'язано ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації вчинити дії щодо перереєстрації автомобіля ZAZ 110307-42, номер шасі Y6D892, реєстраційний номер НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_4 із правом керування автомобілем ОСОБА_3.

04 січня 2017 року ОСОБА_4 - померла, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 І-БВ № 292895 виданого 04.01.2017 року.

09 лютого 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації (далі - Управління) з заявою та додатками до неї (копія посвідчення водія на імя ОСОБА_3, копія технічного паспорту на автомобіль, копія документа про родинні звязки - свідоцтва про народження ОСОБА_3, копія паспорта ОСОБА_3, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копії квитанцій про сплату 7% вартості автомобіля на момент отримання, копія ІПН ОСОБА_3, копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копія довідки від 09.11.2006 року про зміну прізвища матері ОСОБА_3А.) про встановлення розрахункової вартості автомобіля ЗАЗ модель 110307-42 реєстраційний номер ВХ 9257 AM та визначити ОСОБА_3 як особу, що буде експлуатувати зазначений автомобіль (на виконання абз. 6-7 п. 16 Постанови КМУ від 19 липня 2006 року № 1999 Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями). У заяві позивач також просив надати дозвіл на сплату залишкової вартості автомобіля, перереєстрацію автомобіля, а також надати розрахункову вартість автомобіля та розмір залишкової суми до сплати.

14 лютого 2017 року Управління надало позивачу відповідь № 07-494 про те, що автомобіль залишається у члена сім'ї померлого інваліда який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства. Окрім того, зазначило, що у поданому позивачем пакеті документів відсутня довідка про спільне проживання, внаслідок чого, Управління просить надати відповідні довідки для передачі документів до ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької ОДА.

17 березня 2017 року позивачем було надіслано до ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької ОДА (далі - ОСОБА_2) заяву та документи, а саме копія посвідчення водія на імя ОСОБА_3, копія технічного паспорту на автомобіль, копія документа про родинні звязки - свідоцтва про народження ОСОБА_3, копія паспорта ОСОБА_3, копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, копії квитанцій про сплату 7% вартості автомобіля на момент отримання, копія ІПН ОСОБА_3, копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копія довідки від 09.11.2006 року про зміну прізвища матері ОСОБА_3, про встановлення розрахункової вартості автомобіля ЗАЗ модель 110307-42 реєстраційний номер ВХ 9257 AM та визначення ОСОБА_3 як особу, що буде експлуатувати зазначений автомобіль (на виконання абз. 6-7 п. 16 Постанови КМУ від 19 липня 2006 року № 1999 Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями). У заяві позивач також просив надати дозвіл па сплату залишкової вартості автомобіля, перереєстрацію автомобіля, а також падати розрахункову вартість автомобіля та розмір залишкової суми до сплати.

03 квітня 2017 року (отримано позивачем 19 квітня 2017 року) позивачу ОСОБА_2 надано відповідь № 04.03-3197 про те, що в поданих документах відсутня довідка щодо його реєстрації за місцем реєстрації інваліда на час смерті, а також в пакеті документів наявні не всі копії документів, які підтверджують родинні звязки ОСОБА_4 і ОСОБА_3, що є підставою для відмови у видачі довідки-рахунку для сплати вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом, з подальшим переоформленням вищевказаного автомобіля на його імя.

Позивач вважаючи дії відповідача протиправними, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, виходив з того, що позивачем доведено той факт, що останній доглядав за померлою ОСОБА_4 та вів з нею спільне господарство.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України від 6 жовтня 2005 року №2961-IV "Про реабілітацію інвалідів в Україні" (далі - Закон України №2961-IV) держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Частиною 9 статті 26 Закону України №2961-IV встановлено, що перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 38 Закону України від 21 березня 1991 року №875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила забезпечення легковими автомобілями інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах врегульовано Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок №999).

Абзацом першим пункту 16 Порядку №999 передбачено, що інваліду, законному представнику недієздатного інваліда чи дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім'ї (за бажанням такого члена сім'ї), який на час смерті інваліда були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда.

Виходячи з вищезазначених правових норм, законодавець пов"язує право члена сім'ї померлого інваліда на залишення за собою автомобіля з наявністю у реєстрації за місцем реєстрації самого інваліда.

Відповідно до положень ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 70 КАС України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В розрізі положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваного в межах даної справи рішення вбачається, що в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а померла ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, судом першої інстанції взято до уваги, надані в судовому засіданні пояснення представника позивача, щодо сумісного проживання позивача із матір'ю - ОСОБА_4, оскільки будинки № 3 та № 5 по вул. Щорса села Шпичинці, Хмельницького району, Хмельницької області розташовані в одному дворі, що є підставою вважати доведеним факт догляду ОСОБА_3 за померлою ОСОБА_4 та ведення з нею спільного господарства.

В даному випадку судова колегія апеляційної інстанції критично ставиться до вказаних обгрунтувань судом першої інстанції власних висновків, оскільки матеріали справи не містять жодних належних чи допустимих доказів в підтвердження вказаного. Зокрема, матеріали справи не містять а ні довідок, виданих сільською/селищною радою, а ні рішення суду про встановлення юридичного факту (проживання за однією адресою).

Водночас, судом першої інстанції помилково при прийнятті оскаржуваного рішення, враховано постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року, оскільки встановлення факту проживання за однією адресою позивача зі своєю матір'ю не було предметом доказування у ній.

Надаючи правову оцінку питанню щодо спільної реєстрації місця проживання позивача з його матір'ю судова колегія зазначає наступне.

Згідно з приписами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 року місце проживання особи - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Водночас, п.1.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22.11.2012 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.12.2012, за № 2109/22421 передбачено, що реєстрація місця проживання або місця перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

З системного аналізу наведених правових норм слідує, що реєстрація місця проживання є адміністративною дією, яка встановлює додатковий зв'язок особи з державою, і не є обставиною, яка підтверджує чи спростовує фактичне місце проживання чи перебування особи.

В даному випадку законодавець, визначаючи однією із умов наявність реєстрації на час смерті інваліда за місцем його реєстрації, переслідував насамперед мету: виключити можливість зловживання правом на реєстрацію автомобіля сторонніми, заінтересованими особами, які, до прикладу, - постійно не проживали, не вели спільний побут та не були членами сім'ї інваліда, який помер.

Керуючись принципом верховенства права, закріпленим в ст.8 КАС України, суд повинен виходити із того, що людина, її права та свободи є найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на вищенаведене, факт відсутності запису про реєстрацію спільного місця проживання ОСОБА_3 та нині покійної ОСОБА_4, з врахуванням відсутності доказів в підтвердження факту здійснення позивачем постійного догляду за матір'ю та ведення з нею спільного господарства, на думку суду, є безумовною підставою позбавлення позивача права на забезпечення автомобілем як члена сім'ї померлого інваліда.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що з огляду на встановлені обставини справи та здійснений аналіз норм чинного законодавства, підстав для задоволення вимог позовної заяви на разі немає.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації про зобовязання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8