Справа № 802/451/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 р. м. Вінниця Справа № 802/451/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка М.А.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, вимоги, рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (ГУ ДФС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.02.2017 р. №, рішень від 13.02.2017 р. №, №, № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 13.02.2017 р.

На обґрунтування позову зазначено, що ГУ ДФС у Вінницькій області проведено планову виїзну документальну перевірку, за наслідком якої складено акт, згідно висновків якого, встановлено порушення: п. 177.2, п.177.4 ст. 177 ПК України, саме, включення до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 р. перекручених даних та неналежне ведення обліку доходів і витрат; п.2.ч.1 ст.7 , п.1.ч.2. ст.6, п.3. ч.8 ст.9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування - несвоєчасна сплата єдиного внеску із заробітної плати. За результатами даної перевірки податковим органом прийняті податкове повідомлення-рішення від 13.02.2017 р. №, рішення від 13.02.2017 р. №, №, № та вимога про сплату боргу Ф- від 13.02.2017р.

Позивач не погоджується із такими висновками податкового органу, вважаючи, що встановлені ГУ ДФС у Вінницькій області порушення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Так, позивач зазначає, що ним не завищено суму витрат по придбанню товарно матеріальних цінностей, що включаються до витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів на 125078,13 грн., оскільки такі витрати документально підтверджені первинним документами. Окрім того, позивач вказує, що рішення № та вимога є наслідком встановлених податковим органом порушень, зокрема, щодо заниження оподаткованого податку на доходи фізичних осіб, а відтак, теж є неправомірними.

Окремо, позивач зазначив, що витрати на придбання питної води в кількості 47 шт. бутлів відносяться до витрат на охорону праці, адже питна вода використовується для охорони життя, відтак такі (витрати) повязані із господарською діяльністю фізичної особи підприємця, а тому правомірно включенні до відповідних витрат.

Стосовно рішення № від 13.02.2017 р. вказав, що ним помилково перераховано податок на інший рахунок, однак, враховуючи, що кошти фактично надійшли у бюджет, а тому відсутні підстави вважати, що такий (податок) не сплачений.

За наведених обставин вважає, що висновки перевірки є не обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 13.02.2017 р. № та рішення від 13.02.2017 р. №, №, №, вимога про сплату боргу протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача позов не визнали, з підстав зазначених в письмових запереченнях, обґрунтовуючи свою позицію правомірністю прийняття оскаржуваних рішень та просили відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

З 19.12.2016 року по 30.12.2016 року інспекторами Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

За результатами перевірки складено акт №6/1305/НОМЕР_1 від 10.01.2017 року (а.с. 3-31), у якому зафіксовані наступні порушення:

- п. 177.2 , п.177.4 ст. 177 ПК України - включення до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 р. перекручених даних та неналежне ведення обліку доходів і витрат, в результаті чого донараховано податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 19 587,83 грн. за 2015 рік;

- п.2.ч.1 ст.7 п.3. ч.8 ст.9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в результаті чого донараховано 43403,14 грн.;

- п.1.ч.2. ст.6, ч.8 ст.9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

На підставі висновку даного акту ГУ ДФС у Вінницькій області винесено наступні рішення:

- № НОМЕР_2 від 13.02.2017 р., яким збільшено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 29 381,75 грн., в тому числі основне зобовязання 19 587,83 грн., штрафні санкції - 9793,92 грн.;

- № НОМЕР_3 від 13.02.2017 р., яким застосовано штрафні санкції та нараховано пеню в загальній сумі 1186, 62 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування;

- № НОМЕР_4 від 13.02.2017 р., яким застосовано штрафні санкції та нараховано пеню в загальній сумі 1706, 56 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування;

- № НОМЕР_5 від 13.02.2017 р. , яким за порушення п.2.ч.1 ст.7 п.3. п.8 ст.9 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування нараховано штрафні санкції в сумі 8 680, 63 грн.

Окрім того, за наслідками перевірки податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недіїмки) № Ф- НОМЕР_6 від 13.02.2017 р., у якій визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені в розмірі 43 403,14 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями та вимогою і вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись стосовно позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.02.2017 р., суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В свою чергу, відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, серед іншого, належать:

· витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

· витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

· обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

· суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

· інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Окрім того, у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання щодо зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4., 54.3.5., 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, самостійно, відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що в результаті здійснення фінансового-господарських операцій ФОП ОСОБА_1 включено до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік витрати в сумі 125 078,12 грн., які пов'язані з отриманням доходу, зокрема, з них:

- 104580, 15 грн. витрати по придбанню склобою;

- 19083,77 грн. витрати по придбанню дизельного палива;

- 1414 ,20 грн. витрати по придбанню питної води.

Окремо, щодо кожного виду витрат суд зазначає наступне.

В підтвердження задекларованих ФОП ОСОБА_1 витрат по придбанню склобою за 2015 рік ним надано квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 22.05.2015 р., №2 від 15.07.2015 р., №3 від 05.08.2015 р., №4 від 26.11.2015 р., №5 від 28.12.2015 р. по оплаті склобою, договір купівлі продажу укладений між ним та ФОП ОСОБА_3 від 29.12.2014 р., акт звірки взаєморозрахунків від 31.12.2015 р., картку рахунку 631 ОСОБА_3, видаткові накладні № РН -00001 від 12.03.2015р., №РН -00009 від 14.07.2015 р., №РН-00006 від 04.08.2015р., №РН-00016 від 26.11.2015 р., №РН -00029 від 28.12.2015 р., товарно - транспортні накладні №0000021 від 01.10.2015р., №0000017 від 28.08.2015 р., №2 від 30.07.2015 р., №Р8 від 18.07.2015 р., №1 від 06.06.2015 р., №2 від 29.05.2015р., №05 від 25.04.2015 р., №1 від 17.03.2015 р., №150133 23.09.2015 р., виписки із особового рахунку №2377.

Однак, вищевказаними документами витрати на придбання склобою підтверджено лише частково, а саме, на суму 103 993, 56 грн., на решту суми 586, 59 грн. витрати не підтверджені, що не заперечується позивачем.

Оцінюючи доводи податкового органу щодо відсутності товарно - транспортних накладних, які підтверджують факт перевезення склобою від продавця до покупця і навпаки та, як наслідок, безпідставність включення до витрат витрати на придбання склобою, суд зазначає про наступне.

Обовязковість наявності товарно транспортної накладної, подорожніх листів чи транспортних накладних є для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. У випадку якщо юридична особа здійснює вантажні перевезення для власних потреб, обовязкова наявність товарно-транспортної накладної не вимагається, а достатньо наявності видаткової накладної або іншого документу, що підтверджує право власності на вантаж.

Така позиція висловлена в ухвалі ВАСУ від 10.08.2016 р.

Як видно із акту перевірки (а.с. 14), видами діяльності ФОП ОСОБА_1 є збирання безпечних відходів, неспеціалізована оптова торгівля та роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, при цьому, позивач не здійснює вантажні перевезення на договірних засадах, а відтак наявність товарно транспортної накладної при здійсненні господарської операції не є обовязковою для нього.

В підтвердження витрат на придбання дизельного палива, позивачем надано акти списання дизельного палива № СпТ-000006 від 31.01.2015 р., № СпТ-00007 від 27.02.2015 р., № СпТ-00009 від 31.03.2015 р., № СпТ-00010 від 30.04.2015 р., № СпТ-00013 від 29.05.2015 р.,№ СпТ-00019 від 31.07.2015 р., № СпТ-00021 від 31.08.2015 р., № СпТ-00024 від 30.09.2015 р., № СпТ-00027 від 30.10.2015 р. копію інвентарної картки обліку основних засобів, що підтверджує наявність транспортного засобу, договір № 09849 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 05.12.2014 р.

Даними документами підтверджено витрати на придбання дизельного палива лише на суму 14633, 12 грн., а не 19083,77 грн., як вказує позивач.

Стосовно правомірності включення позивачем витрат на придбання води питної в кількості 47 шт. бутлів в сумі 1414, 20 грн., то суд зазначає про наступне.

Обґрунтовуючи неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення в даній частині ФОП ОСОБА_1 посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 р. № 994, якою затверджено перелік заходів та засобів з охорони праці, витрати на здійснення та придбання яких включається до витрат.

Так, пунктом 2 вказаної Постанови установлено, що зазначені у переліку заходи та засоби з охорони праці, витрати на здійснення та придбання яких включаються до витрат юридичної особи та фізичної особи - підприємця, що відповідно до законодавства використовують найману працю, здійснюються та придбаваються з урахуванням вимог підпункту "є" підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 та підпункту 140.1.1 статті 140 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту є підпункту 138.8.5 пункту 138.8 статті 138 ПК України (в редакції чинній до 1.01.2015 р.) до складу загальновиробничих витрат включалися витрати на охорону праці, техніку безпеки, понесені відповідно до законодавства.

В свою чергу, згідно визначення, наведеного у статті 1 Закону України Про охорону праці, під охороною праці розуміють систему правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Одним із принципів державної політики у сфері питної води та питного водопостачання, закріплених у статті 6 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, гарантованого першочергового забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб.

Посилаючись на зазначені норми позивач вказує, що питна вода є засобом з охорони праці, а відтак, відноситься до витрат підприємства.

Оцінюючи вказані доводи, суд виходить з того, що з 1.01.2015 р. внесено зміни до ПК України, якими пункт 138.8 статті 138, у процитованій вище редакції, виключено взагалі. У новій нормі, що наводить перелік витрат, які включаються до витрат субєкта господарювання такі як витрати на охорону праці відсутні.

Отже посилання позивача на Постанову КМ України №994, як на підставу для віднесення до витрат витрати на воду є безпідставними та судом до уваги не беруться.

Отже, на думку суду, кошти, витрачені на придбання питної види, у розмірі 1414,20 грн. з 1.01.2015 р. позивачем безпідставно віднесено до складу витрат, повязаних з отриманням доходів.

За таких обставин, суд доходить висновку, що податок на доходи фізичних осіб, визначений у податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_2 від 13.02.2017 р. обґрунтовано нарахований лише в частині, виходячи із наступного розрахунку:

- 103 993, 56 грн. (підтверджена сума витрат по придбанню склобою, що підлягає оподаткуванню) х 15% (ставка податку) = 15599,03 грн. ;

- 14 633, 12 грн. (підтверджена сума витрат по дизельного палива, що підлягає оподаткуванню) х 15% (ставка податку) = 2 194, 97 грн.;

- 17 794 грн. (загальна сума грошового зобовязання ) х 50% (ставка штрафу ) = 8897 грн.

В решті нарахованої суми: 1793,83 грн. основного зобовязання та 896,92 грн.- штрафних санкцій, підстави для такого (нарахування) відсутні. А відтак, оскаржуване податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню у цій частині.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги № Ф- НОМЕР_6 від 13.02.2017 р., суд зазначає про наступне.

Як встановлено судом, визначена у вимозі сума є єдиним внеском, що нараховується на оподаткований дохід, у даному випадку на загальну суму 125078,12 грн., виходячи зі ставки 34,7 %.

Так, відповідно до пунктів 3, 8 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-17), обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В розумінні статті 1 Закону № 2464-17, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску ( п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-17).

Із положень статті 25 Закону № 2464-17 випливає, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Як зазначалось вище, ФОП ОСОБА_1 частково підтверджено правомірність віднесення до витрат придбання по дизельному паливу і склобою, а відтак, нарахування єдиного внеску має бути розраховано наступним чином:

- 586, 59 грн. (непідтверджена сума витрат по придбанню склобою, що підлягає оподаткуванню) х 34,7% (ставка збору) = 203,55 грн.;

- 1 414, 20 грн. (витрати на придбання води питної, що підлягає оподаткуванню) х 34,7% (ставка збору) = 490, 73 грн.;

- 4 450,65 грн. (непідтверджена сума витрат дизельного палива, що підлягає оподаткуванню) х 34,7% (ставка збору) = 1544, 37 грн.

За таких обставин, загальною сумою єдиного внеску є 2238, 65 грн., тоді як податковим органом нараховано 43403, 14 грн., а відтак оскаржувана вимога підлягає частковому скасуванню на суму 41 164, 49 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення № від 13.02.2017 р., суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-17 , орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску, серед іншого, штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Так, податковим органом ставилось в провину платнику податку не нарахування на суму 125 078, 12 грн. єдиного внеску, у зв'язку із чим винесено вимогу про сплату недоїмки в сумі 43 403,14 грн.

Разом з тим, дана вимога , як зазначалось вище підлягає частковому скасуванню на суму 41 164, 49 грн., при цьому, як видно із рішення № від 13.02.2017 р. штраф нараховано саме на суму 43 403,14 грн.

Отже, беручи до уваги скасування вимоги в розмірі 41 164, 49 грн., штраф має бути нарахований наступним чином: 2 238, 65 (сума єдиного внеску, що підлягає сплаті) х20 % (ставка штрафу) =447, 73 грн.

Таким чином, обґрунтованим нарахуванням штрафу за несвоєчасну сплату єдиного внеску, на думку суду, є 447, 73 грн., тоді як податковим органом нараховано 8 680, 63 грн. Відтак, оскаржуване рішення в частині нарахування 8 232, 90 грн. штрафу підлягає скасуванню.

Оцінюючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення № від 13.02.2017 р., суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-17, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Згідно частини десятої статті 25 Закону № 2464-17, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Як видно із акту перевірки №6/1305/НОМЕР_1 від 10.01.2017 року, податковим органом встановлено факт несвоєчасної сплати (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, що не заперечується і позивачем, а відтак рішення № від 13.02.2017 р. є правомірним та не підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині оскарження рішення № від 13.02.2017 р., суд зазначає про наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач вказує, що він здійснив сплату єдиного внеску з врахуванням штрафних санкцій в сумі 4269,96 грн. своєчасно, що підтверджується платіжним дорученням НОМЕР_7 від 6.03.2015 р. Призначення платежу у платіжному документі також зазначено як «єдиний внесок за лютий 2015 р.», кошти надійшли до державного бюджету. Відтак, податковий орган безпідставно здійснив нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату «єдиного внеску».

Оцінюючи такі доводи суд враховує слідуюче.

Із положень статті 9 Закону № 2464-17 випливає, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообовязкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

В свою чергу, процедура зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - платники єдиного внеску), сум помилково сплаченого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) на час виникнення спірних правовідносин визначалась Порядком зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 450 (далі Порядок №450).

Відповідно до пункту 9 Порядку №450, помилково сплачені суми єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок органу доходів і зборів перераховуються шляхом оформлення підрозділом фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку органу доходів і зборів розрахункового документа про перерахування коштів на відповідний рахунок органу доходів і зборів за заявою платника не пізніше двох робочих днів з дня надходження висновку, зазначеного у пункті 7 цього Порядку.

Із аналізу вище процитованих норм видно, що для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів виключно для обслуговування коштів єдиного внеску, та у разі, якщо єдиний внесок сплачений на невідповідний рахунок, то перерахування їх на відповідний можливо лише за заявою платника податків.

Як встановлено судом, платником податку перераховано єдиний внесок за лютий 2015 року на рахунок призначений для сплати податку на доходи фізичних осіб, що не заперечується позивачем. При цьому, жодних заяв щодо перерахування коштів на відповідний рахунок органу доходів і зборів від ФОП ОСОБА_1 до податкового органу не надходило.

За сукупністю наведених обставин, на думку суду, податковий орган обґрунтовано вважає, що за лютий 2015 р. позивачем єдиний внесок сплачено несвоєчасно. Відтак, враховуючи наявність порушення, а саме, несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за яке передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум, підстави визнавати протиправним та скасовувати рішення № від 13.02.2017 р. відсутні.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення від 13.02.2017 р. №, рішення від 13.02.2017 р. № та вимога про сплату боргу є протиправними в загальній сумі 76 088,39 грн. та підлягають скасуванню в цій частині. Водночас в задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 94 КАС України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як видно із матеріалів справи, при подані позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 843, 59 грн., за вимоги майнового характеру в загальній сумі 84358, 69 грн.

Разом з тим, як зазначалось вище, позов підлягає частковому задоволенню на загальну суму 76 088,39 грн., за таких обставин, наявні підстави для стягнення із ГУ ДФС у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 частини (пропорційно до задоволених позовних вимог) сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 759,23 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 13.02.2017 р. в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковим зобов'язанням в сумі 17 794 (сімнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири гривні 00 копійки) та за штрафними (фінансовими) санцкціями в сумі 8 897 (вісім тисяч вісімсот дев'яносто сім гривень ).

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Вінницькій області №Ф- від 13.02.2017 р. в сумі 41 164,49 (сорок одна тисяча сто шісдесят чотрири гривні 49 копійок ) та рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 13.02.2017р. в сумі 8 232, 90 (вісім тисяч двісті тридцять дві гривні 90 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1А.(м. Вінниця, вул. Магістрацька, 78/19, код НОМЕР_1) судовий збір, сплачений згідно квитанції №1001/0192 від 16.03.2017 р. в сумі 759,23 (сімсот п'ятдесят дев'ять гривень 23 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Вінницькій області (вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21000).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна