Справа № 826/10434/16
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Київської міської ради на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» до Київської міської ради, третя особа: Департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації про оскарження нормативно-правового акта в частині,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компас» (далі - Позивач, Товариство) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі - Відповідач), третя особа: Департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації (далі - Третя особа) про визнання незаконним та скасування нормативно-правового акта Київської міської ради в частині, а саме: пункт 5.6 «Положення про плату за землю в місті Києві», яке є додатком 3 до рішення КМР від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві» в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629»:

« 5.6. Плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення. Дія цього пункту не поширюється у випадках звільнення земельних ділянок від оподаткування або наявності пільг щодо сплати земельного податку».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили пункт 5.6 «Положення про плату за землю в місті Києві», яке є додатком 3 до рішення КМР від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві» в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629»:

« 5.6. Плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення. Дія цього пункту не поширюється у випадках звільнення земельних ділянок від оподаткування або наявності пільг щодо сплати земельного податку».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача та заперечення представника Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923 внесено зміни до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві» та викладено у новій редакції: «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві та акцизного податку» відповідно до Податкового кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Пунктом 3 цього рішення затверджено, зокрема положення про плату за землю (далі - Положення), що є додатком 3 до цього рішення.

Пунктом 5 Положення визначено ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження).

Так, зокрема пунктом 5.1 визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено ст.92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у п.п. 5.3 - 5.6 цього Положення.

За приписами пункту 5.2 ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пп. 5.3 - 5.6 цього Положення.

Згідно з пунктом 5.6 Положення, плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

Дія цього пункту не поширюється у випадках звільнення земельних ділянок від оподаткування або наявності пільг щодо сплати земельного податку.

Відповідно до частини 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Також, у пункті 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» Вищий адміністративний суд України вказав, що судам слід мати на увазі, що за правилами ч. 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Таким чином, у цьому випадку право на захист виникає за умови доведення факту застосування до нього норм оскаржуваного акта, та/або того, що Позивач є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, тобто КАС України передбачає можливість оскарження нормативно-правового акта не лише під час безпосереднього його застосування, але й на майбутнє - щоб запобігти такому застосуванню.

Положеннями частин 3-5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно з вимогами частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Таким чином, для передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування юридичним особам для містобудівних потреб необхідна наявність плану зонування або детального плану території.

Як вбачається з матеріалів справи, нежилі приміщення №1:7, 9:13 (групи приміщень № 1) літера Б, загальною площею 354, 2 кв.м., за адресою: місто Київ, вулиця Кіквідзе, 15 «А», належать на праві приватної власності ТОВ «Компас», що підтверджується Реєстраційним посвідченням від 15 вересня 2005 року № 011092, виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна (записано в реєстраційну книгу №119П-82 за реєстровим № 7391-П).

Висновком ВАТ «Київпроект» від 11 травня 2005 року за результатами обстеження технічного стану будівлі зазначені приміщення не придатні до експлуатації, зокрема, в них повністю відсутні системи електро-, водо-, тепло-, газопостачання та водовідведення.

Позивач зазначає, що для використання вказаної вище будівлі у господарській діяльності йому необхідно здійснити капітальний ремонт або реконструкцію чи нове будівництво, що можливо лише за наявності договору оренди земельної ділянки, укладеного з Київською міською радою або за наявності документу про право власності на земельну ділянку.

30 червня 2016 року листом №055-8493 Третя особа повідомила Позивача про те, що в місті Києві відсутні у встановленому порядку затверджені плани зонування території. В межах Печерського району відсутні у встановленому порядку затверджені детальні плани території. Орієнтовна частка території, для яких Київською міською радою затверджено детальні плани складає 17,3 % від загальної площі міста Києва.

З урахуванням відсутності затвердженого плану зонування або детального плану території міста Києва Відповідачем не був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Компас» для будівництва адміністративно-офісних будівель та споруд за адресою: вул. Кіквідзе, 15-а, у Печерському районі м.Києва.

Разом з тим, пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Положеннями статті 271 Кодексу визначено, що базою оподаткування земельного податку є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з статтею 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Позивач, як землекористувач, сплачує земельний податок за земельну ділянку, нормативну грошову оцінку якої проведено, а відтак Товариство є суб'єктом правовідносин, на які поширюється дія оскаржуваного в частині акта.

За приписами пункту 274.1 статті 274 Кодексу (у редакції від 24 травня 2012 року) ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28 грудня 2014 року (далі - Закон №71-VIII), який набрав чинності 01 січня 2015 року внесено зміни, зокрема, до статті 274 Кодексу.

Так, відповідно до п.274.1 статті 274 Кодексу (у редакції з 01 січня 2015 року), ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Пунктом 274.2 статті 274 Кодексу визначено, що ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Законом №71-VIII внесено зміни Кодексу, зокрема до статті 284 та пунктом 284.1 встановлено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідач у зв'язку з внесенням змін до Кодексу, рішенням від 28 січня 2015 року №58/923 затвердив Положення про плату за землю в місті Києві, оскаржуване в частині.

Положеннями пункту 1.1 статті 1 Кодексу визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 7.3 статті 7 Кодексу будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

За приписами пунктів 8.1-8.3 статті 8 Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

У статті 10 Кодексу визначено, що до місцевих податків належать: податок на майно та єдиний податок.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Статтею 265 Кодексу визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Як вже зазначалось, відповідно до п.п.5.1, 5.2 Положення ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та які перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та у постійному користуванні юридичних осіб державної та комунальної форми власності, коло яких визначено ст.92 Земельного кодексу України, встановлюється в розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у п.п. 5.3 - 5.6 цього Положення.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності), встановлюється в розмірі 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у пп. 5.3 - 5.6 цього Положення.

Отже, вказані вище пункти Положення відповідають нормам ст.274 Кодексу (у редакції чинній з 01 січня 2015 року), яка визначає ставки земельного податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження).

Водночас, пунктом 5.6 Положення передбачено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

Проте, встановлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється (п.10.4 ст.10 Кодексу).

З наведених правових норм випливає, що Кодексом не передбачено встановлення такого податку як плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що пункт 5.6 Порядку суперечить нормам статей 1, 7, 8 Кодексу, а отже є незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Компас» підлягають задоволенню шляхом визнання незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили п.5.6 оскаржуваного Положення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта, що пунктом 5.6 Положення встановлено саме такий розмір земельного податку з метою спонукати суб'єктів господарювання та фізичних осіб як найскоріше оформили документи щодо права власності та права користування земельними ділянками, оскільки такі вимоги не встановлено чинним законодавством України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що рішенням Київської міської ради від 23.02.2017 року №1005/2009 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про становлення місцевих податків і зборів у м.Києві» внесено зміни до Положення про плату за землю в м.Києві та пункти 5.4 та 5.5 виключені; у зв'язку з чим пункт 5.6 вважати пунктом 5.4, оскільки предметом оскарження у цьому адміністративному спорі є рішення КМР від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві» в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629».

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованим та законним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст.201, 202 КАС України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 03 липня 2017 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.