Справа № 826/4812/17
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4812/17 Головуючий у 1-й інстанції: Костенко Д.А. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Літвіної Н.М., Шелест С.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України про стягнення з Пенсійного фонду України недоплаченої заробітної плати в сумі 3095,45 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_2, остання просила розглядати справу за її відсутності.

Клопотання Пенсійного фонду України про розгляд справи за їх участю до суду не надходило.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом голови правління Пенсійного фонду України від 01.04.2009 №108-о у зв'язку із впорядкуванням структури центрального апарату та введенням в дію штатного розпису на 2009р. позивача з 01.04.2009 переведено на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності департаменту персоналу та бухгалтерського обліку з посадовим окладом 1707 грн. на місяць, звільнивши її з посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності департаменту адміністративно-господарського забезпечення. Взято до відома, що позивач має 11 ранг державного службовця.

Наказом голови правління Пенсійного фонду України від 21.06.2012 №190-о відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну службу" та враховуючи сумлінну роботу на займаній посаді протягом 2 років позивачу присвоєно черговий 9 ранг державного службовця з 24.06.2012.

Наказом голови правління Пенсійного фонду України від 15.05.2015 №353-о на підставі заяви позивача від 14.05.2015, відповідно до п. 11 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, та у зв'язку із введенням в дію з 01.05.2015 штатного розпису центрального апарату Пенсійного фонду України на 2015р. (в новій редакції) позивача 15.05.2015 призначено на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку бюджетно-фінансового департаменту, звільнивши її з посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності департаменту персоналу та бухгалтерського обліку.

Наказом голови правління Пенсійного фонду України від 30.05.2016 №529-о відповідно до ст. 39 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" взято до відома, що позивач, головний спеціаліст відділу бухгалтерського обліку бюджетно-фінансового департаменту, має 9 ранг державного службовця.

Позивач, не погоджуючись із визначеним 9 рангом державного службовця, звернулась до голови правління Пенсійного фонду України із заявою від 25.10.2016, в якій просила видати наказ про визнання її такою, якій присвоєно 6 ранг державного службовця з 01.05.2015 (категорія "В").

Листом Бюджетно-фінансового департаменту Пенсійного фонду України від 02.12.2016 №39273/04-40 позивачу повідомлено про те, що з метою правильного застосування п. 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців департаментом персоналу та адміністративного забезпечення Фонду було отримано роз'яснення від Національного агентства України з питань державної служби, яке, проте, не встановлює єдиний підхід щодо черговості присвоєння рангів. Крім того, зазначено, що 23.11.2016 Фондом повторно направлено запит, зважаючи на що порушене позивачем у зверненні питання буде вирішено після отримання роз'яснень.

Також судом встановлено, що Департаментом персоналу та адміністративного забезпечення Пенсійного фонду України на підставі ст. 49-2 КЗпП та ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та з огляду на попередження позивача наказом Пенсійного фонду України від 03.01.2017 №2-о "Про попередження працівників Пенсійного фонду України" про зміну істотних умов праці у зв'язку із скороченням штату та наступним вивільненням їй запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку управління фінансового забезпечення бухгалтерського обліку та звітності фінансово-економічного департаменту, а також попереджено, що у випадку відмови від переведення на запропоновану посаду її буде звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону.

Позивач не погодилась на пропозицію, про що свідчить її розписка від 19.01.2017 на письмовому повідомленні, внаслідок чого наказом від 07.03.2017 №115-о її звільнено з посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку бюджетно-фінансового департаменту у зв'язку із скороченням посади згідно зі ст. ст. 83, 87 Закону України "Про державну службу", про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис.

Спірні правовідносини, що виникли у сфері державної служби та стосуються присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження регулюються Законом України "Про державну службу".

Згідно із абз. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" службовцям, які займають посади, віднесені до п'ятої категорії, міг бути присвоєний 11, 10 і 9 ранг. При цьому згідно із абз. 6 ч. 2 ст. 25 цього Закону до п'ятої категорії віднесено посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади.

01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889), яким встановлено категорії посад державної служби (ч. 2 ст. 6):

1) категорія "А" (вищий корпус державної служби);

2) категорія "Б";

3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

Згідно із ст. 39 Закону №889 видом спеціальних звань є ранги державних службовців, яких цим Законом встановлено 9.

Передбачено присвоєння таких рангів: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг (ч. 3).

Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.

Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.

Механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження визначено Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 (у редакції, чинній на час винесення наказів від 15.05.2015 №353-о та 30.05.2016 №529-о) (далі - Порядок №306).

Частиною 1 п. 10 цього Порядку встановлено, що державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 №3723-XII "Про державну службу", присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.

Як вбачається з фактичних обставин цієї справи, з призначенням позивача наказом від 15.05.2015 №353-о на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку бюджетно-фінансового департаменту Пенсійного фонду України, зважаючи на чинність в цей час Закону №3723, за нею зберігся 9 ранг державного службовця, тобто останній ранг в п'ятій категорії посад державних службовців. У подальшому, у зв'язку з набранням чинності Законом №889 і належністю займаної позивачем посади до категорії "В" посад державної служби, раніше присвоєний позивачу на підставі Закону №3723 9 ранг державного службовця прирівняно до 9 рангу державного службовця, тобто найнижчого рангу посад державної служби категорії "В", як передбачено ч. 1 п. 10 Порядку №306.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для призначення позивачу чергового рангу згідно із Законом №889 врахуванню підлягає період її роботи на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку бюджетно-фінансового департаменту Пенсійного фонду України, яку вона обіймала з 15.05.2015, що цілком відповідає ч. 1 п. 10 Порядку №306. Однак, у даному випадку, строк відпрацювання позивача на вказаній посаді на час звернення із заявою від 25.10.2016 і на час звільнення, не перевищував трьох років, а відтак не було підстав для призначення позивачу чергового рангу відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону №889.

Крім того, суд звертає увагу, що взаємозв'язок призначення чергового рангу державного службовця із наявним трудовим стажем на державній службі Законом №889 не передбачений, натомість при підвищенні рангу врахуванню підлягає лише попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість адміністративного позову, та як наслідок відсутність підстав для його задоволення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.М.Літвіна

суддя С.Б.Шелест

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Літвіна Н. М.

Шелест С.Б.