Справа № 826/7792/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року № 826/7792/16

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання неправомірними дій, скасування висновку, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Департамент КМДА, відповідач) про визнання неправомірними дій, скасування висновку, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно відмовлено в у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Крім того, позивач зазначає, що висновок відповідача вже визнавався незаконним та протиправним рішеннями судів.

В ході судового розгляду даної справи позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову до суду не подав.

На підставі ч.6 ст.128 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до ст.21 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в м. Києві від 28.02.13 р. №63/9120, справу-клопотання К-20767 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд повторно направлено для підготовки фахового висновку щодо відповідності заявленої у справі-клопотанні ініціативи містобудівної документації або ситуації наявних містобудівних умов та обмежень, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою.

25.09.2014р. Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надано висновок щодо відповідності заявленої у справі-клопотанні ініціативи містобудівній документації або ситуації, а також щодо наявних містобудівних умов і обмежень, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою за вих. №9337/0/12/27-14, яким повідомлено, що згідно Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. №370/1804, територія за функціональним призначенням належить до території багатоповерхової житлової забудови.

У зв'язку з наведеним, відповідачем прийнято висновок, що заявлена у справі-клопотанні ініціатива не відповідає містобудівній документації за функціональним призначенням.

Листом №055-10945 від 09.12.2015р. позивачеві повідомлено, що на підставі вказаного вище висновку Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань містобудування, архітектури та землекористування, що відбулось 19.05.2015р. було розглянуто справу-клопотання К-20767 та ухвалено відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Незгода позивача з діями відповідача щодо надання негативного висновку, зумовила її звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно ст.118 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Суд звертає увагу, що станом на 23.04.2009р. Генеральний план розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року, затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. №370/1804, вже існував і підставою для відмови у прийнятті рішення про надання земельної ділянки не став.

Згідно пункту 3.4 ДБН360-92** Планування і забудова міських сільських поселень садибну забудову у містах слід розміщувати: у межах міста переважно на вільних територіях, включаючи ділянки, які раніше вважалися непридатними для будівництва, на територіях реконструйованої забудови, існуючої індивідуальної садибної забудови і тієї, що зберігається, враховуючи необхідність збереження характеру міського середовища, що склалося; у приміських зонах на резервних територіях, що входять у межу міста, за винятком зелених зон; у нових селищах і тих, що розвиваються, розміщених у межах 30-40-хвилинної транспортної доступності.

Тобто, вказані законодавчі приписи не містять прямої заборони на розміщення садибної забудови у межах багатоповерхової житлової забудови.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не довів сам факт того, що земельна ділянка, в одержанні якої зацікавлена ОСОБА_1, за функціональним призначенням належить до багатоповерхової житлової забудови.

Водночас, судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 23.04.2009р. №445/1501 "Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у Дарницькому районі м. Києва" передано у приватну власність земельні ділянки громадянам, в тому числі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

При цьому, в межах адміністративної справи №826/20835/14 встановлено, що вказаними особами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримано державні акти про право власності на земельну ділянку.

В даному випадку позивачем подано заяву про передачу у власність суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1, тому посилання на наявність Генерального плану розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року як підстави для відмови не може бути визнана судом обґрунтованою.

Також, під час розгляду справи №826/20506/13-а судом встановлено, що згідно матеріалів справи до Київської міської ради з заявами про передачу у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 зверталися також, крім ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, щодо яких Головним управлінням містобудування та архітектури підготовлено аналогічні за змістом висновки.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. у справі №826/6767/13-а надано оцінку діям Департаменту містобудування та архітектури (правонаступника Головного управління містобудування та архітектури внаслідок проведеної реорганізації) щодо надання висновку від 20.08.2012р. №03-345/13227 за заявою позивача.

Згідно змісту оскаржуваного висновку від 13.08.2014р. №7973/0/12/27-14 підставою його прийняття стало посилання на Генеральний план розвитку м. Києва та його приміської зони до 2020 року, затверджений рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 р. №370/1804, згідно якого територія за функціональним призначенням належить до території багатоповерхової житлової забудови.

Тобто, підстави для прийняття негативного висновку від 13.08.2014р. №7973/0/12/27-14 є по суті такими самими, як і підстави для прийняття висновку від 25.09.2014р. №9337/0/12/27-14 за заявою ОСОБА_1

Відповідно, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) при повторному розгляді справи-клопотання К-20767 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд не врахував висновки попередньо прийнятих судових рішень з вказаного питання, що призвело до вчинення ним протиправних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2013р., яка набрала законної сили 03.12.2013р.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.

Так, принцип обґрунтованості рішення або дії вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

З врахуванням викладеного в сукупності, з огляду на недоведеність відповідачем правомірності вчинення оскаржуваних дій, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо надання негативного висновку про невідповідність ініціативи містобудівній документації за функціональним призначенням, внаслідок порушення ним як суб'єктом владних повноважень положень принципу обґрунтованості, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №9337/0/12/27-14 від 25.09.2014р. про невідповідність заявленої у справі-клопотанні К-20767 ініціативи містобудівній документації за функціональним призначенням.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) неправомірними.

Скасувати висновок Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №9337/0/12/27-14 від 25.09.2014р. про невідповідність заявленої у справі-клопотанні К-20767.

Зобов'язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) ().

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій