Справа № 348/2271/16-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 р. Справа № 876/3907/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Рибачука А.І., Качмара В.Я.,

з участю секретаря Чопко Ю. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 05.12.2016року звернувся в суд із адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Покликається на те, що при призначенні пенсії позивачу Надвірнянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010 рік в розмірі 1982,63 грн., оскільки при досягненні позивачем шістдесятирічного віку, ним 09.11.2016 року було подано до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області заяву про призначення йому пенсії по віку, а також про застосування середньої заробітної плати за 2015 рік (ас.7).

Оскаржуваною постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2017 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком вперше застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статі 40 цього Закону для призначення пенсії. Тобто тільки при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком ( при дотриманні вищевказаних вимог), заробітна плата для обчислення пенсії буде визначатися з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески (ЗС) за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком. Оскільки, Позивач не перебував на пенсії по інвалідності, а отримував пенсію за віком, то підстав для зарахування нової середньомісячної заробітної плати за 2015 рік не має.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що при призначені позивачу по справі ОСОБА_2 пенсії застосував показник середньої заробітної плати (доходу) працівників, за 2010 рік - 1982,63 грн., що передував призначенню пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення».

На думку суду, даний розрахунок проведений відповідачем неправомірно, оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а просив призначити йому пенсію за віком на підставі іншого Закону.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Зокрема документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В такому випадку, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №058-ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позивач по справі ОСОБА_2, звернувшись до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, реалізував надане законом право вибору одного з видів пенсії, оскільки відповідно до наданих суду доказів, до звернення із вищезазначеною заявою до відповідача, позивач мав право на отримання пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку він отримував з 07.11.2011 року та з досягненням 60 річного віку він набув право на пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що позивач досяг встановленого законом віку та має достатній трудовий стаж, а тому має право на пенсію за віком.

Виходячи із зазначеного, суд вважає, що конституційні права позивача по справі ОСОБА_2 щодо пенсійного забезпечення, гарантовані статтею 46 Конституції України, порушені при призначенні пенсії за віком та при застосуванні показника середньої заробітної плати за 2010 рік, а не за 2015 рік.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14) та у постанові від 22 грудня 2015р. (справа №2-а/199/138/14).

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2, є пенсіонером і перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області та з 07.11.2011 року отримує пенсію за вислугу років, яка призначена йому на підставі п. «в» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику безпосередньо зайнятому на лісозаготівлях.

При призначенні пенсії позивачу по справі Надвірнянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010 рік в розмірі 1982,63 грн.

При досягненні по справі ОСОБА_2 шістдесятирічного віку, ним 09.11.2016 року було подано до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області заяву про призначення йому пенсії по віку, а також про застосування середньої заробітної плати за 2015 рік (ас.7).

Однак, листом Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №6751/03 від 25.11.2016 року позивачу по справі повідомлено, що розмір його пенсії при перерахунку з виду на вид з 09.11.2016 року становить 2622,50 грн. Коефіцієнт страхового стажу після переведення з урахуванням кратності 1,35 становив - 0.54563, середньомісячний заробіток за період з 01.07.2000 року по 30.09.2016 року становить - 3901,76 із застосуванням середнього заробітку за 2010 рік (1982,63). Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 1.96797. Тобто, призначив позивачу по справі ОСОБА_2 пенсію за віком, однак повторно застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010 рік .

Застосування показника середньої заробітної плати при призначенні пенсії врегульовано статтею 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", раніше чинною редакцією якої, було передбачено врахування середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії. При призначенні пенсій застосовувався усереднений показник заробітної плати: у 2012 році - 2001,20 грн., у 2013 році - 2368,70 грн., у 2014 році - 2700,98 грн., у 2015 році - 2960,62 грн., у 2016 році - 3263,44 грн. Разом з тим, зазначеним вище Законом передбачено, що у разі, коли на момент призначення пенсії відсутні дані про середню заробітну плату (дохід) в Україні за попередній рік, органами Пенсійного фонду обчислюються пенсії із застосуванням раніше встановленого усередненого показника середньої заробітної плати. Отже, відповідач по справі при призначенні пенсії згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зобов'язаний був врахувати позивачу по справі норми цього Закону, що є чинними на час прийняття такого рішення.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач при призначені позивачу по справі ОСОБА_2 пенсії застосував показник середньої заробітної плати (доходу) працівників, за 2010 рік - 1982,63 грн., що передував призначенню пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення». На думку суду, даний розрахунок проведений відповідачем неправомірно, оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а просив призначити йому пенсію за віком на підставі іншого Закону.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Зокрема документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В такому випадку, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №058-ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позивач по справі ОСОБА_2 звернувшись до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, реалізував надане законом право вибору одного з видів пенсії, оскільки відповідно до наданих суду доказів, до звернення із вищезазначеною заявою до відповідача, позивач мав право на отримання пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку він отримував з 07.11.2011 року та з досягненням 60 річного віку він набув право на пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що позивач досяг встановленого законом віку та має достатній трудовий стаж, а тому має право на пенсію за віком. Виходячи із зазначеного, суд вважає, що конституційні права позивача по справі щодо пенсійного забезпечення, гарантовані статтею 46 Конституції України, порушені при призначенні пенсії за віком та при застосуванні показника середньої заробітної плати за 2010 рік, а не за 2015 рік.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14) та у постанові від 22 грудня 2015р. (справа №2-а/199/138/14).

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ч. 3 160 ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області - залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16.02.2017 року у справі №348/2271/176-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді А.І. Рибачук

В.Я. Качмар