Справа № 804/8017/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2017 р. Справа № 804/8017/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет»,
до відповідача ОСОБА_1 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС,
про скасування податкового повідомлення рішення.
В обґрунтування заявлених позовних позивач зазначив, що податковою інспекцією було проведено фактичну перевірку товариства щодо дотримання вимог, встановлених законодавством України при здійснені торгівлі підакцизними товарами, за результатами якої був складений акт №0035/28/01/14/30487219 від 12.10.2016р., на підставі якого було прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з висновками контролюючого органу, вважає обґрунтування акту перевірки безпідставними, з огляду на те, що позивачем під час проведення перевірки були надані відповідні пояснення та документи. Представник позивача також зауважив, що позивач жодним чином не порушував податкове законодавство, тому, на думку позивача, податкове повідомлення-рішення за результатами перевірки винесене необґрунтовано та підлягає скасуванню.
Представники сторін не заперечували проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд -
За результатами перевірки ГУ ДФС у Житомирській області складено Акт фактичної перевірки №0035/28/01/14/30487219 від 12.10.2016р. До акту перевірки долучені описи алкогольних напоїв або тютюнових виробів та марок акцизного податку, які викликають сумніви щодо їх походження.
У ході проведення вищезазначеної перевірки відповідачем встановлено порушення податкового законодавства, а саме: перевіркою встановлено факт неведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: відсутні будь-які документи, що свідчать про надходження алкогольних напоїв немаркованих, зазначених в описі алкогольних напоїв, безпосередньо від постачальника даної продукції на загальну суму 3076,25 грн., чим порушено вимоги п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 07.06.1995 р. (із змінами та доповненнями).
Згідно п.12 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон №265), суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та жладання фінансової звітності визначені Законом України від 16 липня 1999 року №996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996), згідно ст.1 якого бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.
Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону №996).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону №996, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до того ліквідації.
Частиною другою статті 8 Закону №996 передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Положеннями частини п'ятої статті 8 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).
Відповідно до частини шостої статті 8 Закону №996, керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.
Частиною першою статті 9 Закону №996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з абзацом першим частини третьою статті 9 Закону №996, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (частина п'ята статті 9 Закону №996).
Як вбачається з матеріалів справи, та зясовано під час судового розгляду, з метою якісного ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, первинні документи - накладні від постачальників зберігаються за місцем ведення бухгалтерського обліку, а не за місцем реалізації товарів, адже товар закуповується від імені ТОВ «АТБ-маркет», який має більш ніж мережу магазинів (а не від імені конкретного магазину), з подальшим переданням товару по магазинах.
Суд зазначає, що у розділі V Закону №265 (стаття 20) передбачена відповідальність до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку.
Таким чином, відсутність первинних документів у місцях реалізації товарів, не свідчить про те, що підприємство у встановленому законодавством порядку не веде облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.
На підтвердження належного ведення бухгалтерського обліку товарних запасів на складі магазину позивачем надано суду належним чином засвідчені копії накладних, видаткових та товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних напоїв, відомості про вантаж, які досліджені судом.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не свідчить про неналежне ведення обліку товарних запасів на складі магазину і за місцем їх реалізації та застосування фінансових санкцій.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі №21-275а14.
Окрім цього, суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Зі змісту вказаної норми не вбачається, що видаткові накладні повинні містити інформацію, яка б дозволяла ідентифікувати товар.
Інструкцією про застосування форм товарно-транспортних накладних на переміщення спирту етилового, високооктанових кисневмісних домішок та алкогольних напоїв, яка була затверджена наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 28 квітня 2005 р. №154 (п. 2.2.3.), встановлені такі вимоги до заповнення таблиці «Відомості про вантаж» товарно-транспортної накладної форми N 1-ТН /алкогольні напої/: у графі 7 - номер за порядком; у графі 8 - назва алкогольних напоїв; у графі 9 - місткість одиниці (тари); у графі 10 - реєстраційний номер сертифіката відповідності зазначеної продукції; у графі 11 - дата видачі сертифіката відповідності зазначеної продукції; у графі 12 - кількість місць зазначеної продукції; у графі 13 - загальна кількість одиниць; у графі 14 - ціна без ПДВ за одиницю продукції у гривнях; у графі 15 - вартість вантажу з урахуванням ПДВ у гривнях; у графі 16 - кількість бою, нестачі, некондиції продукції в одиницях; у графі 17 - фактично отримана кількість продукції в одиницях; у графі 18 - складені акти (кількість одиниць бою, нестачі, некондиції, на які даються акти в довільній формі), записуються номери актів та дата їх складання.
Із вищенаведеного вбачається, що чинне законодавство України не зобовязує вносити до первинних та транспортних документів інформацію, за якою б можна було ідентифікувати алкогольні напої або інший товар, зазначений у таких документах.
Під час судового розгляду відповідачем не надано доказів того, що товар, який зазначений у наданих позивачем видаткових та товарно-транспортних накладних, і товар, зазначений податковим органом у описі, є різними товарами.
Таким чином, враховуючи наведене, а также той факт, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено зберігання первинних документів, до яких належать податкові накладні та товарно-транспортні документи, безпосередньо у місцях реалізації товарів, а також те, що чинне законодавство України не зобовязує вносити до первинних та транспортних документів інформацію, за якою б можна ідентифікувати алкогольні напої або інший товар, зазначений у таких документах, суд приходить до висновку, що ТОВ «АТБ - маркет» належним чином здійснювало ведення обліку товарних запасів на складі магазину, а не за місцем їх реалізації.
У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення. Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.
При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийняття рішення.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
З наведеного слідує, що скасування рішення субєкта владних повноважень є наслідок визнання цього рішення протиправним.
В свою чергу, часиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 11, 160-163, 167 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську міжрегіонального ГУ ДФС
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_3