Справа № 511/777/17
Суддя: Іванова О. В.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/777/17

Номер провадження: 2-а/511/28/17

"06" липня Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О . В .,

при секретарі - Кириловій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мельник А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 08.02.1997 року по 04.04.2017р. він одержував пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Після призначення пенсії за вислугу років він працював ще 19 років та 2 місяця на цивільних посадах.

15.10.2017 року позивачу виповнилось 60 років і з 16.10.2017 року у нього виникло право на призначення державної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому його страховий стаж становить 41 рік і 7 місяців.

05.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком з необхідними додатками до неї та просив розрахувати пенсію на підставі ст.ст. 29, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показників середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, які передували зверненню за призначенням пенсії: 2014 - 2016 р. р. та про її підвищення у зв`язку з відстрочкою часу її призначення.

Листом N 1-О/03 від 14.04.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показників середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу за 2014 - 2016 р. р., та був застосований показник середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік - 1197,91 грн.

Згідно з розпорядженням N 139464 від 14.04.2014 року позивачу була призначена пенсія за віком та застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік та не враховане підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення. Позивач вважає такі дії відповідача щодо застосування для розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік - 1197,91 грн. та не врахування підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення неправомірними, тому просив суд зобов`язати Управління Пенсійного фонду України провести розрахунок та виплату пенсії відповідно до ст.ст. 29, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії тобто з 2014 по 2016р.р. та врахувати підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення, допустити негайне виконання рішення суду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення з приводу позовних вимог, підтверджуючи фактичні обставини справи. Представник відповідача Мельник А.М. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити у повному обсязі, оскільки вважала дії управління правомірними та такими, що відповідають діючому законодавству.

Окрім того, представник відповідача також підтримала письмові заперечення управління, згідно яких вважає, вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та незаконними. З 08.02.1997 року Обласний військовий комісаріат за особистою заявою ОСОБА_1 призначили йому пенсію за вислугу років, як особі офіцерського складу . Пенсія ОСОБА_1 призначено з 08.02.1997 року довічно, тобто строком пенсія не була обмежена. Посадові особи Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області діяли правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України. Тому, вимоги позивача не визнали, просили суд у їх задоволенні відмовити. (а.с.30-32).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 08.02.1997 року по 04.04.2017р. він одержував пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Після призначення пенсії за вислугу років він працював ще 19 років та 2 місяця на цивільних посадах.

15.10.2016 року позивачу виповнилось 60 років і з 16.10.2016 року у нього виникло право на призначення державної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому його страховий стаж становить 41 рік і 7 місяців.

05.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком з необхідними додатками до неї та просив розрахувати пенсію на підставі ст.ст. 29, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показників середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу, з якої сплачено страхові внески за три календарних роки, які передували зверненню за призначенням пенсії: 2014 - 2016 р. р. та про її підвищення у зв`язку з відстрочкою часу її призначення.

Листом N 1-О/03 від 14.04.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показників середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу за 2014 - 2016 р. р., та був застосований показник середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік - 1197,91 грн.

Згідно з розпорядженням N 139464 від 14.04.2014 року позивачу була призначена пенсія за віком та застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік та не враховане підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що за цим Законом призначаються: трудові пенсії; за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз приписів ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" свідчить, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії (в даному випадку, за вислугою років) на інший (за віком) пенсійний орган може враховувати заробітну плату за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач при призначені позивачу пенсії за віком застосував показник середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік - 1197,91 грн., що передував призначенню пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В частині 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мова йде про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсій по матеріалам пенсійної справи, що в даному випадку відсутнє, так як мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону. Тобто при призначенні пенсії за віком відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, а має місце перехід на іншу пенсію по іншому закону.

В той же час, в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки вище зазначені Закони України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначають різні підходи (формули) обчислення розміру пенсії, зокрема обчислення пенсії за вислугу років взагалі не передбачає застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, а обчислюється в процентному співвідношенні відповідних сум грошового забезпечення, тому розрахунок проведений відповідачем здійснено неправомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Враховуючи, що судом встановлено, що у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, тому призначення пенсії позивачу має бути з 05.04.2017р. з дня звернення із заявою до пенсійного фонду, оскільки позивачу виплачена пенсія за вислугу років по 31.03.2017р., що підтверджується наявним атестатом про зняття з обліку (а.с.12).

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у встановленому законодавством порядку.

Позивач по теперішній час є працюючим пенсіонером, за даний період трудової діяльності у відповідності до вимог чинного законодавства із заробітної плати, яку отримував у даний період сплачено страхові внески. Тобто, існують усі законодавчо передбачені підстави для отримання пенсії із застосуванням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, так як пенсія призначена вперше згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В силу викладеного, суд вважає, що при визначенні розміру пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії слід застосовувати, виходячи із розміру заробітної плати за 2014-2016 роки, а не застосовувати показники заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні, із якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за 2007 рік (1197,91 грн.).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа N 21-612а14) та від 22.12.2015р. у справі № 21-4071а15/2-а/199/138/14, згідно якої у частині першій статті 9 Закону N 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону N 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону N 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом N 1058-IV. Заявнику було призначено пенсію відповідно до Закону N 2262-XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону N 1058-IV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з військової служби позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що є підставою для застосування ст. 40 Закону N 1058-IV. Вказаний правовий висновок відповідно до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім того суд зауважує, що пенсія за вислугу років позивача складала 1973, 19грн, тоді як пенсія за віком була призначена у розмірі 1370,36грн., тому суд вважає, що прийняття вказаного рішення відповідачем позивачу призвело до зменшення розміру його пенсії, яку він отримував до цього, та є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., PressosCompaniaNavieraS.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (SukhanovandIlchenkov. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Отже, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки із заробітної плати позивача роботодавцями за весь час його трудової діяльності утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому, дії відповідача (відмова у перерахунку пенсії) є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією, у обґрунтованому розмірі).

Стосовно посилання позивача на порушення відповідачем вимог статті 29 Закону N 1058-IV, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 - 3 статті 29 Закону N 1058-IV, особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Суд зазначає, що вказана стаття визначає право особи, яка набула право на пенсію за віком на підвищення розміру пенсії у разі відстрочки часу її призначення. Тобто, зазначене підвищення визначається з урахуванням часу з якого особі саме призначено пенсію за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вийшов на пенсію за віком у віці 60 років 5 місяців, з огляду на викладене та беручи до уваги висновок суду щодо призначення позивачу пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший, позивач має право на підвищення розміру пенсії у разі відстрочки часу її призначення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВАСУ від 30.04.2015 року (справа NК/800/13363/15).

Аналізуючи викладені обставини, суд робить висновок що дії відповідача є протиправними, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії УПФУ щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки в сумі 1197,91 гривень за 2007 рік при призначенні пенсії у 2017 році позивачу та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2014-2016 роки, починаючи з 05.04.2017 року та врахувати підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій при призначені позивачу пенсії за віком відповідачем надано не було.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, так як вони спростовуються вищезазначеним, що в сукупності з дослідженими доказами по справі вказує на обґрунтованість вимог позивача та тому є підставою для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 161 КАС України під час прийняття постанови суд за наявності підстав вирішує питання про допуск її до негайного виконання.

Суди повинні звернути увагу на те, що припис про негайне виконання постанови з підстав, визначених частиною першою статті 256 КАС України, є обов`язковим, а тому в разі задоволення всіх чи окремих позовних вимог суд у резолютивній частині постанови повинен зазначити, до якої вимоги (вимог) допускається негайне виконання.

Згідно до п.1 ч.1 статті 256 КАСУ негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то згідно ч. 1, ст. 94 КАС України, судові витрати, що складаються із судового збору за подання позову до суду у загальному розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст. ст. 4-15, 17, 19, 70-71, 86, 94, 122, 158-163, 167, 186, 244-2 ч. 1, 256, 267 КАС України, Законом України ст. 45 Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування», суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік та не врахування підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення.

Зобов`язати Роздільнянське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Одеської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком починаючи з 05.04.2017р.відповідно до ст. 40, 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії тобто з 2014 по 2016р.р. та врахувати підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення.

Стягнути з Роздільнянського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 понесені судові витрати у розмірі 640грн.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення постанови, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови, протягом 10 днів з дня отримання її копії в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: О. В. Іванова