Справа № 569/2740/17
Суддя: Панас О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/2740/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді: Панас О.В.

при секретарі: Корнійчук А.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про зобовязання призначити виплату пенсії за віком , -

в с т а н о в и в:

21.02.2017 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про зобовязання призначити виплату пенсії за віком .

Позовні вимоги, заявлені в адміністративному позові, представник позивача обґрунтовує тим, що з 05.05.1997 р. позивачка ОСОБА_3 постійно проживає за межами території України в Ізраїлі , де перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль, як громадянка України.

При віці 61 рік і страховому стажі 22,9 років, ОСОБА_3 досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

26.07.2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення ОСОБА_3 пенсії за віком.

25.08.2016 № 715/20 відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком ОСОБА_3, відмову обґрунтували тим, що відсутній міжнародний договір України з Ізлаїлем, Таку відмову відповідача вважає протиправною, оскільки вона порушує право позивачів на призначення їм пенсії, передбачене Конституцією України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також нормами міжнародного права і міжнародної судової практики, що є складовою частиною національного законодавства. Просить справу розглянути без участі позивача та представника позивача, заявлені позовні вимоги задовольнити.

Просив зобовязати Рівненське обєднане управління ПФ України Рівненської області призначити ОСОБА_3 пенсію з 26.07.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_1, в судовому засіданні 04.05.2017р. підтримала позовні вимоги в межах доводів позовної заяви та просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала. Підтримала подані до суду письмові заперечення згідно яких позов не визнають, свої заперечення обгрунтовують тим, що статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено вичерпний перелік осіб які мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг серед яких іноземці і особи без громадянство які перебувають в Україні на законних підставах.

П.16 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005р. вказує, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

П. 29 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005 3ареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 р. № 1566/11846 визначає, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації).

Згідно довідки від 08.08.2016року № 03/1-6562, виданою управлінням ДМС України в Рівненській області, ОСОБА_3 знята з реєстраційного обліку в Україні з 26.03.1997р. у звязку з виїздом на постійне проживання до Ізраїля.

Зшідно зі ст..51 Закону № 1058 під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого видана Верховною Радою України.

Договір між Ізраїлем та Україною в галузі пенсійного забезпечення не укладено. Крім того, чинним законодавством не передбачено призначення пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Просила відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав таінтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 на день звернення за призначенням пенсії 27.07.2016 року досягла 61-річного віку, її загальний страховий стаж складає 22 роки 5 місяців, що підтверджується копією трудової книжки.

05.05. 1997 році ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, та перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль.

До виїзду за кордон ОСОБА_3була зареєстрована та мешкала за адресою АДРЕСА_1 , з 26.03.1997р.знята з реєстраційного обліку у звязку з оформленням справи для виїзду на постійне місце проживання в Ізраїль, що підтверджується листом Управління ДМС України в Рівненській області № 03/1-4952 від 19.05.2017р. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 пенсія не призначалась, відповідно, пенсійних виплат позивачка не отримує.

27.07.2016 року у Рівненському ОУПФ України Рівненської області зареєстроване звернення представника позивачки про призначення пенсії за віком, в задоволенні якої було відмовлено згідно повідомлення від 25.08.2016р.за вих.. № 715/20 з тих підстав, що вона не має права на призначення пенсії, оскільки не надала довідку про постійне проживання в Україні, документів, які засвідчують особу. Крім того, між Україною та Ізраїлем в галузі пенсійного забезпечення договорів не укладалось.

Така відмова відповідача не ґрунтується на вимогах Закону, з огляду на наступне.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

До аналогічної правової позиції зводяться висновки Верховного Суду України у справах № 21-180а-15 від 12 травня 2015 року, № 21-2419а-15 від 06 жовтня 2015 року, які відповідно до ст. 244-2 КАС України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для призначення і виплати пенсії позивачу у розмірі, передбаченому Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Згідно Конституції України, що є основним законом держави і нормою прямої дії: права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 24 Конституції громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, позивачка, що проживає у державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина.

Тобто, як за внутрішнім законодавством України, так і за нормами міжнародного права і міжнародної судової практики, що є складовою частиною національного законодавства, позбавлення права на пенсію за ознакою місця проживання є дискримінацією.

Згідно із ч. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією тазаконами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено): добросовісно, розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно протягом розумного строку .

Оцінивши за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що дії вчиненні відповідачем є неправомірними, суперечать вищезазначеними принципам, що свідчить про наявність порушень прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача, а тому позов ОСОБА_3 у частині призначення пенсії підлягає до задоволення.

Так як судом було встановлено, що звернення ОСОБА_3 про призначення пенсії надійшло до Рівненського ОУПФ України Рівненської області 27.07.2016р., що підтверджується відміткою на заяві, то пенсію позивачці слід призначити з 27.07.2016р.

Вимога в частині призначення пенсії у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, до задоволення не підлягає, оскільки порядок нарахування пенсії є виключною компетенцією та обовязком пенсійного фонду і розмір її нарахування проводиться у відповідності до ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відтак делегування даних функцій судами України не припускається.

Судові витрати віднести на рахунок держави України.

На підставі вищевикладеного, керуючись 8, 19, 46, 55, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 8, 26, 28, 42, 43, 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, РішеннямКонституційного Суду України № 25-рп/2009, керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Рівненського обєднаного управління пенсійного фонду України Рівненської області про зобовязання призначити виплату пенсії за віком - задовольнити частково.

Зобов'язати Рівненське обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком починаючи з 27 липня 2016 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави України.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Рівненського

міського суду ОСОБА_5