Справа № 813/1561/17
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2017 року справа № 813/1561/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача Синявської-Чаус О.О, відповідача Горонного О.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське АТП-14631» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів ( далі - ЛОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство-14631» (далі - ТзОВ «Львівське АТП-14631»),в якому просить стягнути з ТзОВ «Львівське АТП-14631» на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів основний борг в сумі 286 642,15 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ТзОВ «Львівське АТП-14631» в порушення вимог статей 18 та 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.1991 №875-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями у 2016 році не виконало норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 7 осіб, у зв'язку з чим на підставі статті20 Закону просить стягнути з ТзОВ «Львівське АТП-14631» 286 298,71 грн адміністративно-господарських санкцій та 343,44 грн пені за порушення термінів їх сплати за період з 16.04.2017 по 18.04.2017.

Представник позивача Синявська-Чаус О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позов просила задовольнити.

Представник відповідача Горонний О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Суть заперечень полягає у тому, що відповідачем виконано передбачені законодавством вимоги по створенню робочих місця для працевлаштування інвалідів, про що протягом 2016 року інформувало Львівський обласний центр зайнятості, який скерував лише 1 особу, котра була працевлаштована. Не вбачає вини ТзОВ «Львівське АТП-14631» у невиконанні нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, тому відсутні підстави для застосування до підприємства адміністративно-господарських санкцій. Вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, просить відмовити у їх задоволенні повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

24.02.2017 до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів надійшов звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів ТзОВ «Львівське АТП-14631» за 2016 рік (форма 10-ПІ).

Відповідно до даних звіту середньооблікова кількість штатних працівників ТзОВ «Львівське АТП-14631» у 2016 році становила 760 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 23 особи, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 30.

Виходячи із даних звіту, ЛОВ ФСЗІ дійшло висновку про невиконання ТзОВ «Львівське АТП-14631» нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 7 осіб, за що визначило розмір адміністративно-господарських санкцій 286 298,71 грн (40 885,53 грн х 7 осіб = 286 298,71 грн) та пені 343, 44 грн, всього 286 642, 15 грн.

ТзОВ «Львівське АТП-14631» стверджує про відсутність підстав для застосування до підприємства адміністративно-господарських санкцій, стверджуючи про виконання передбачених законодавством заходів по створенню необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та доведення до Львівського обласного центру зайнятості про наявність таких. Заперечує вину підприємства у невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, на якому відсутній обов'язок пошуку інвалідів.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ).

Згідно з частиною третьоюстатті18 Закону №875-ХІІпідприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до частини першої та другої статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини третьої статті 18-1 Закону №875-ХІІ пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, здійснює державна служба зайнятості.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави стверджувати про те, що на підприємстві, яке використовує найману працю, лежить обов'язок самостійно розрахувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до законодавчо визначеного нормативу і забезпечити працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ «Львівське АТП-14631» було створено робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Вказане підтверджується наказом по ВАТ «Львівське АТП-14631»(правонаступником якого є ТзОВ «Львівське АТП-14631») №110 від 27.12.2005 «Про введення у дію «Положення про робоче місце і про порядок працевлаштування інвалідів у ВАТ «Львівське АТП-14631»; включення до Колективного договору ТзОВ «Львівське АТП-14631» на 2012-2015 роки, дія якого була продовжена на 2016 рік зобов'язання підприємства у випадках, передбачених законодавством, організовувати навчання, перекваліфікацію і працевлаштування інвалідів відповідно до медичних рекомендацій, встановити на їх прохання неповний робочий день або неповний робочий тиждень та створити пільгові умови праці (пункт 8.18).

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007, ТзОВ «Львівське АТП-14631» упродовж 2016 року щомісяця інформувало Львівський міський центр зайнятості про наявність вільних вакансій для працевлаштування інвалідів в кількості 13 чоловік на посади : «водій автотранспортних засобів з виконанням робіт контролера-касира» (10 вакансій) та «слюсар з ремонту автомобілів» (3 вакансії), про що подавало звітність - інформацію про попит на робочу силу (вакансії), форми №3-ПН, яка затверджена Наказом Міністерства соціальної політики від 31.03.2013 №316.

Відповідно до частини п'ятої статті 18 Закону№875-ХІІ виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим Кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно до частини другої статті 218 ГК України відповідачу надано право довести, що ним здійснено всіх залежних від нього заходів спрямованих на виконання загальновстановленого нормативу щодо кількості працюючих на підприємстві інвалідів.

Відповідно до практики Верховного Суду України, що викладена у постановах № 21-60а11 від 20.06.2011; № 21-60а10 від 31.01.2011; № 21-554во10 від 08.06.2010)обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. І в разі вжиття відповідачем усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

У постанові Верховного Суду України від 19.11.2013 у справі № 21-397а13 висловлено позицію, що звіти до центру зайнятості форми 3-ПН підприємством повинні подаватися щомісячно.

Наявні в матеріалах справи копії звітів форми № 3-ПН свідчать про те, що такі подавалися ТзОВ «Львівське АТП-14631» до центру зайнятості щомісяця протягом 2016 року і у них відображалася інформація про створені робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Як встановлено судом, упродовж 2016 року в рахунок створених робочих місць для працевлаштування інвалідів у ТзОВ «Львівське АТП-14631» Львівським міським центром зайнятості було скеровано лише одну особу з числа осіб, які зареєстровані в центрі зайнятості, а саме: ОСОБА_4, котрий був скерований у лютому 2016 року та працевлаштований на підприємстві, що підтверджується копією корінця направлення на працевлаштування №0027001 від 04.02.2016 та листом Львівського міського центру зайнятості від 26.01.2017 №06/420.

Встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені письмовими доказами, дають підстави стверджувати, що ТзОВ «Львівське АТП-14631» вжито усіх законодавчо передбачених заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у невиконанні нормативу для працевлаштування інвалідів на створених ТзОВ «Львівське АТП-14631» для них робочих місцях відсутня вина відповідача, тому немає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій та пені.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.