Справа № 303/3629/17
Суддя: Куропятник О. М.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/3629/17
Провадження № 2а/303/236/17
Рядок стат. звіту - 13
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 червня 2017 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого - судді Куропятник О.М.

секретар судового засідання Годьмаш О.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево адміністративний позов Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до відповідача громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця з України,-

В С Т А Н О В И В :

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі території України.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 26 червня 2017 року відповідач була затримана на ділянці відділу прикордонної служби «В.Паладь» Мукачівського прикордонного загону, в районі 29 прикордонного знаку, територія Велико-Паладської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області під час спроби незаконного, поза пунктом пропуску, перетинання державного кордону з України в Угорщину, у складі групи осіб. Такими своїми діями громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_2, вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. В подальшому відповідача було затримано в адміністративному порядку з метою встановлення особи та зясування обставин правопорушення. В ході зясування обставин встановлено, що громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_2 потрапила до України незаконно, державу Україну використовувала виключно як країну транзиту, тому наміру залишити в Україні для подальшого життя не мала, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не зверталася.. Враховуючи те, що відповідач , вїхавши в Україну не звернулася без зволікань до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про те, що наміру бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в УКраїні відповідачка не мала. Відповідачка грубо та свідомо порушувала законодавство України, не в змозі виконати рішення про примусове повернення до країни походження та те, що у відповідача документів, що надають право на перетинання державного кордону у пунктах пропуску через державний кордон, немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження, коштів на повернення, або внесення застави не має, є всі підстави вважати, що відповідач не в змозі самостійно залишити територію України, а тому відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач просить суд примусово видворити з України громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили. При цьому представник відповідача пояснив, що у випадку примусового повернення громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 до ОСОБА_5, там існує загроза його життю та здоровю внаслідок загальнопоширеного насильства у звязку із збройним конфліктом. Відповідач має намір звернутися до відповідних органів України з метою отримання статусу біженця.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобовязати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

Судом встановлено, що 26 червня.2017 року о 02 год. 10 хв. прикордонним нарядом «Патруль» була виявлений та затримана громадянка ОСОБА_5 в районі 29 прикордонного знаку, територія Велико-Паладської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області на відстані близько 30 метрів до лінії державного кордону ОСОБА_2 під час спроби незаконного, поза пунктом пропуску, перетинання державного кордону з України в Угорщину, у складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу.

В ході встановлення особи та зясування обставин правопорушення було зясовано та уточнено, що затримана є громадянкою ОСОБА_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також було встановлено, що відповідач потрапив до України незаконно, поза пунктами пропуску, з метою пошуку кращих умов життя разом із своїми співвітчизниками в країнах Західної Європи. В судовому засіданні встановлено, що громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги.

Крім того судом встановлено, що 27.06.2017 року першим заступником начальника Мукачівського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до зазначеного рішення вирішено примусово повернути за межі України громадянку ОСОБА_5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, у звязку з тим, що були всі підстави вважати, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за будь-якої можливості буде ухилятися від виконання такого рішення, так як у останньої відсутні грошові кошти на придбання квитка, наявність якого є обовязковою, було прийнято рішення про подання позову до суду про примусове видворення та затримання з поміщенням в пункт тимчасового перебування.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частина 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 30 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обовязкові обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому суд зазначає, що обовязковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України. А факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

У звязку із зазначеним вище суд приходить до висновку, що після затримання відповідача позивачем не приймалося рішення про його примусове видворення із наданням строку добровільного виконання цього рішення в порядку ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Таким чином позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України.

Більше того, особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під дію Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоровю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

ОСОБА_2 є громадянинкою ОСОБА_5. На теперішній час в країні громадянського походження відповідача триває цивільна війна (збройний конфлікт), систематично порушуються права людини, що в подальшому слугувало підставою її вимушеного виїзду з країни походження.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 не може бути примусово видворена за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають її примусовому видворенню до країни походження ОСОБА_5, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для примусового видворення з України громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 50, 68, 70, 71, 79, 158, 160-163, 167, 183-7, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до відповідача громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця з України.

Постанова виготовлена в повному обсязі 30.06.2017 року.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий О.М.Куропятник