Справа № 459/792/17
Суддя: Новосад М. Д.
Дата ухвалення: 2017-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/792/17
Провадження № 2-а/459/155/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2017 р. Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Червонограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сокальського обєднаного управління ПФУ Львівської області про визнання неправомірним рішення про відмову у призначенні пенсії та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить: 1) визнати неправомірною відмову останнього щодо відмови йому у призначенні пенсії з 17.02.2017 року відповідно до ст. 14 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 р. по 21.01.1993 р. на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 р. по 24.05.1993 р. на посаді підземного електрослюсаря шахти "Комісарівська" виробничого об'єднання "Луганськвугілля", а також період служби в армії з 07.06.1993 р. по 13.12.1994 р.; 2) зобовязати відповідача призначити та виплатити йому з 07.06.2016 року пенсію згідно ст. 14 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням пільгового стажу за вище вказані періоди роботи та служби в армії.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що проживає у м. Червонограді та має статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Зазначив, що понад 25 років з 1989 р. по даний час пропрацював на підземних роботах з повним робочим днем під землею, на підприємствах Луганщини та Львівщини. Вказав, що 03.02.2017 р. звертався до відповідача із заявою про призначення йому пенсії незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до ст. 14 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" та п. 2 Прикінцевих положень ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", однак рішенням від 16.02.2017 р. йому було відмовлено у призначенні такої пенсії. Зазначив, що підставами для відмови слугувало наступне: перші чотири записи у трудовій книжці не засвідчені печаткою підприємства; поданий вкладиш до трудової книжки не є дійсним без самої трудової книжки; уточнюючі документи видані 30.12.2015 року посадовими особами органів, які ведуть свою діяльність на тимчасово окупованій території і не можуть враховуватися при призначені пенсії. Тому відповідачем не зараховано до загального та пільгового (підземного) стажу роботи період з 31.08.1992 р. по 21.01.1993 р. та з 11.02.1993 р. по 24.05.1993 р.

Вважає таку відмову протиправною, оскільки відсутність печаток у трудовій книжці не може ставитися йому у провину та бути підставою для не зарахуванням цих періодів роботи до пільгового стажу так як саме роботодавець несе обов'язок правильного заведення та подальшого ведення трудових книжок. Відносно вкладишу трудової книжки, заведеного на його ім'я роботодавцем у 1990-1992 рр., зазначив, що у ті роки у продажу були відсутні бланки трудових книжок, а також йому роз'яснили, що вкладиш аналогічний трудовій книжці і міститиме усі записи про трудову діяльність. Вказав, що відповідно до постанови уряду № 1028 від 09.12.2015 р., крім трудової книжки, трудовий стаж може бути підтверджено й іншими документами, що містять відомості про періоди роботи. Наголошує, що з метою отримання таких звертався до правонаступника шахти "Комісарівська" ДП "Луганськвугілля", де 30.12.2015 року йому було видано відповідні довідки. Не прийняття до уваги останніх відповідачем розцінює як дискримінацію по відношенню до інших осіб, яким призначено пенсію за аналогічних обставин, підприємства яких переїхали на підконтрольну Україні територію, оскільки дані обставини не залежали від його волі. У підсумку вказав, що ДП "Луганськвугілля" було створено у законному порядку до початку АТО, а в силу приписів ст. 18 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" після залишення тимчасово окупованої території йому гарантовано дотримання у повному обсязі прав і свобод, передбачених Конституцією України.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пославшись на доводи й аргументи, що в цілому відповідають викладеним у адміністративному позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Зазначив, що позивач звертався двічі із заявою про призначення пенсії 07.06.2016 р. та 03.02.2017 р. з додатковими уточнюючими документами. За результатами розгляду цих заяв було прийнято два рішення про відмову 12.09.2016 р. та 16.02.2017 р. відповідно. Покликаючись на п. 1 ч. 1 ст. 45 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, вважає, що позов не може містити вимоги про призначення пенсії з 07.06.2016 року, оскільки із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 03.02.2017 року. Крім цього, підтвердив, що підставами для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи були недійсність вкладишу без трудової книжки, не засвідченість печаткою підприємств.ва записів №№ 1-4 та видання уточнюючих документів посадовими особами органів, які діють на непідконтрольній Україні території. В обґрунтування позиції відповідача послався на: 1) приписи глав 2, 3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, згідно яких вкладиш без трудової книжки недійсний, а записи завіряються печаткою; 2) ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", відповідно до якої є недійсними та не створюють правових наслідків акти (рішення, документ), видані органом чи особами, що створені, призначені, обрані у порядку, не передбаченому законом; 3) постанову ПФУ від 25.11.2005 р.№ 22-1, згідно якої документи про стаж подаються в оригіналі, однак для зарахування військової служби позивачем була надана лише копія військового квитка.

Вислухавши позивача, представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступного висновку.

Даний публічно-правовий спір виник у звязку з різною оцінкою сторонами наявності чи відсутності підстав призначення пенсії позивачеві відповідно до ст. 14 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 р. по 21.01.1993 р. на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 р. по 24.05.1993 р. на посаді підземного електрослюсаря шахти "Комісарівська" виробничого об'єднання "Луганськвугілля", а також період служби в армії з 07.06.1993 р. по 13.12.1994 р., а саме розбіжності в оцінці стосуються вкладишу до трудової книжки позивача, відсутності по деяким записам у ній штампу підприємства, подання копії військового квитка та уточнюючих документів, виданих на непідконтрольній Україні території.

Судом встановлено, що позивач проживає у м. Червонограді, маючи статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Останнє підтверджується довідкою від 06.03.2015 р.

07.06.2016 року позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії, у якій було відмовлено. Згодом 07.02.2017 року позивач звернувся вдруге з такою заявою, надавши додаткові документи на підтвердження наявного трудового стажу.

Відповідно до копії вкладишу в трудову книжку серії БТ-1 № 4773495, заведеного на ім'я позивача, трудова діяльність останнього складається з:

з 01.09.1989 р. по 26.01.1993 р. навчання в СПТУ-79;

з 31.08.1992 р. по 21.03.1993 р. та з 11.02.1993 р. по 24.05.1993 р. учень підземного електрослюсаря та підземний електрослюсар шахти "Комісарівська" виробничого об'єднання "Луганськвугілля";

з 07.06.1993 р. по 13.12.1994 р. служба в армії;

з 16.03.1995 р. по 09.06.2003 р. підземний електрослюсар шахти "Комісарівська" виробничого об'єднання "Луганськвугілля";

з 09.03.2004 р. підземний електрослюсар, підземний прохідник та гірничий робітник з ремонту гірничих виробок шахти "Ніканор-Нова" ДП "Луганськвугілля";

з 10.03.2015 р. по даний час учень підземного електрослюсаря та підземний електрослюсар ПАТ "Шахта "Надія".

Судом встановлено, що позивач має лише цей вкладиш без трудової книжки, останній подавався ним відповідачеві.

Також з пояснень позивача вбачається, що він працював на шахті "Ніканор-Нова" ДП "Луганськвугілля" по серпень 2014 року.

Згідно копії диплому серії Д № 568978 від 26.01.1993 р., позивач з 01.09.1993 р. по 26.01.1993 р. навчався у СПТУ-79 м.Перевальська Луганської області.

Відповідно до копії військового квитка серії УН № 0559756 від 04.06.1993 р., позивач з 07.06.1993 р. по 13.12.1994 р. проходив в службу в лавах ЗСУ.

Встановлено, що оригінал військового квитка позивач здав у військкомат і на вимогу пенсійного фонду останній може його надати.

Як вбачається з копій наказів шахти "Комісарівська" виробничого об'єднання "Луганськвугілля" від 01.02.1993 р. № 60-к; від 15.02.1993 р. № 100-к; від 31.08.1992 р. № 546-к; від 17.05.1993 р. № 300-к, останні відповідають реквізитам наказів, що зазначені у вкладиші до трудової книжки, і з їх змісту вбачається хронологія прийняття позивача на роботу на шахту "Комісарівська", звільнення звідти у звязку з призовом в армію. Копії цих документів засвідчені 30.12.2015 року.

Відповідно довідки від 30.12.2015 року № 04-651, виданої зі штампом відокремленого виробничого підрозділу "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля" та підписом посадових осіб, суми заробітної плати позивача відповідають первинним документам по рахункам, які перебувають на зберіганні в архіві ГОАО "Шахта "Комісарівська" ГХК "Луганськвугілля".

Довідки від 30.12.2015 р. № 04-650, № 04-654 містять відомості щодо суми заробітної плати позивача за 1992-1993 рр.

Згідно довідки від 30.12.2015 року № 04-647, виданої зі штампом відокремленого виробничого підрозділу "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля" та підписом посадових осіб, позивач дійсно працював на шахті "Комісарівська" з 31.08.1992 р. по 21.01.1993 р.

Відповідно до довідки від 30.12.2015 року № 04-652, виданої зі штампом відокремленого виробничого підрозділу "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля" та підписом посадових осіб, позивач дійсно працював на шахті "Комісарівська" з 11.02.1993 р. по 23.05.1993 р.

Аналогічні відомості містяться у довідках від 30.12.2015 р. №04-648, №04-653, що видані зі штампом ВВП "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля" та підписом посадових осіб.

Згідно копії наказу ДП "Шахта "Ніканор-Нова" №140 від 29.03.2004 р., завіреного штампом ВВП "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля" та підписом посадових осіб, у звязку з ліквідацією шахти "Комісарівська" архівні документи передані ДП "Ніканор-Нова".

Відповідно до Додатку № 1 до наказу шахти "Комісарівська" від 07.12.1994 р. №553/к, засвідченого штампом відділу кадрів ВВП "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля", посади, на яких працював позивач, віднесені до переліку, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, передбачена списком №1.

Як видно з листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.11.2016 року, позивач у жовтні 2016 року звертався у дане міністерство для підтвердження довідок про трудовий стаж, виданих ВП "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля". У відповідь на звернення міністерство повідомило, що останнє не має на збереженні архівних документів з особового складу підприємств, установ, організацій, що знаходилися чи знаходяться у його сфері управління, тому не може видати уточнюючих довідок. Крім цього, зазначено: "...враховуючи, що ДП "Луганськвугілля" фактично знаходиться на території, яка не контролюється українською владою, у Міненеровугілля відсутні важелі безпосереднього впливу на врегулювання порушеного Вами питання".

Спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання конституційного, трудового та пенсійного законодавства України.

Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ст. 18 цього Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У відповідності до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", знижується на 1 рік.

Відповідно до п. 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.

Виходячи зі змісту норм ст. 48 КЗпП України, а також п.п. 5, 18 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 16.11.1973 р. № 529 "Про трудові книжки робітників і службовців", п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", заповнення та ведення трудової книжки проводиться власником або уповноваженим ним органом, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Згідно із пунктом 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 року № 162, що затверджена постановою держкомпраці СРСР (яка діяла на момент проведення перших чотирьох записів), усі записи до трудової книжки вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження) та повинні відповідати точно тексту наказу.

Відповідно до п. 3 цієї Інструкції, а також п. 3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Натомість згідно п. 23 Порядку, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затв. постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачеві не може бути поставлено у вину неналежне заведення трудової книжки, оскільки останнє було обовязком роботодавця. Виходячи з приписів законодавства, трудовий стаж позивача має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказані вище документи (копії наказів, довідки), що видані позивачеві ВВП "Шахта "Ніканор-Нова" ДП "Львіввугілля" не є незаконним у розумінні Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", оскільки видані підприємством, що було утворено в порядку, визначеному законом, у період, коли територія його розташування знаходилася під контролем офіційної влади. До того ж, всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були створенні до проведення АТО і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Суд вважає, що вкладиш до трудової книжки та вище вказані документи, надані на уточнення відомостей про трудовий стаж позивача, логічно, повно і змістовно узгоджуються між собою, не викликаючи сумнів у правдоподібності записів щодо трудової діяльності позивача. До цього ж, відсутність штампу на перших чотирьох записах у вкладиші не може нівелювати відповідних записів про трудову діяльність та може бути поставлена у вину тільки роботодавцю, який мав обовязок належного їх ведення. В цілому, обставинам життя у перші роки Незалежності був властивий кризовий і дефіцитний характер на товари першої необхідності, тому пояснення позивача про відсутність у продажу відповідних бланків теж не є очевидною видумкою.

У ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" задекларовано, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом внутрішньо переміщеним особам. На думку суду, ситуація позивача є якраз такою проблемою, про яку йдеться в цьому Законі, оскільки останній як людина, громадянин України, в силу не залежних від нього обставин фактично опинився кинутим державою напризволяще із-за неможливості виконання вимог про подачу оригіналів документів.

Тому у даному спорі формальні вимоги щодо необхідності подачі оригіналу військового квитка позивача мали бути знижені до такого допустимого рівня, що давав би можливість розв'язати проблему, повязану із соціальним захистом позивача, розумно й пропорційно. Тим пече, період служби в армії з 07.06.1993 р. по 13.12.1994 р. підтверджується не тільки копією військового квитка, а й у сукупності з іншими доказами вкладишем до трудової книжки; наказом шахти "Комісарівська" від 1993 року № 300/к (п. 2.6); довідкою від 30.12.2015 року № 04-652 та в цілому не викликає сумнівів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта власних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наслідків судового розгляду суд дійшов до висновків про обґрунтованість позовних вимог та помилковості висновків відповідача щодо наявності підстав для відмови у призначенні пенсії позивачеві, оскільки останні прийняті нерозсудливо та непропорційно у світлі приписів ч. 3 ст. 2 КАС України.

Поряд з цим, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про безпідставність позовних вимог щодо призначення й виплати пенсії з 07.06.2016 року (часу першого звернення), оскільки всі необхідні документи для призначення пенсії були подані лише при другому зверненні 03.02.2017 року. Тому виходячи з приписів ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, пенсія має бути призначена з 03.02.2017 року.

Враховуючи вище викладене, адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено 640 грн., що стверджується квитанцією від 07.03.2017 року № 379. У відповідності до приписів ст. 94 КАС України на користь позивача підлягає стягненню даний судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 70, 71, 94, 159, 160, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Сокольського обєднане управління ПФУ Львівської області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 з 03 лютого 2017 року відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 р. по 21.01.1993 р. на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 р. по 24.05.1993 р. на посаді підземного електрослюсаря шахти "Комісарівська" виробничого об'єднання "Луганськвугілля", а також періоду служби в армії з 07.06.1993 р. по 13.12.1994 р.

Зобов'язати Сокольське обєднане управління ПФУ Львівської області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 03 лютого 2017 року пенсію відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 31.08.1992 р. по 21.01.1993 р. на посаді учня підземного електрослюсаря та з 11.02.1993 р. по 24.05.1993 р. на посаді підземного електрослюсаря шахти "Комісарівська" виробничого об'єднання "Луганськвугілля", а також періоду служби в армії з 07.06.1993 р. по 13.12.1994 р.

У решіт вимог відмовити.

Стягнути з Сокальського обєднаного управління ПФУ Львівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Червоноградський міський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: М. Д. Новосад