Справа № 521/9274/17
Суддя: Целух А. П.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №521/9274/17
Провадження№ 2а/521/287/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

20 червня 2017 р. м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Целух А.П.,розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника Одеської установи виконання показань № 21 про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з адміністративним позовом до Начальника Одеської установи виконання показань № 21 про визнання протиправними дій, які виразилися в наступному:

- невжитті заходів щодо виконання ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 29.04.2016 року про надання необхідного харчування

- не здійснюється відповідний нагляд хворого і не виконуються призначення, рекомендації та корекція лікування.

- утримання тяжко хворого на цукровий діабет позивача, коли є підстави для звільнення засудженого від відбування покарання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Згідно ч. 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Згідно ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно - правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Аналіз всіх звернень позивача та результатів їх розгляду свідчить, що питання, які поставлені ним, пов'язані із утриманням позивача під вартою, а, отже, спірні правовідносини є публічно-правовими, але підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства і на них не поширюється компетенція адміністративних судів відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Суд зазначає, що орган чи посадова особа Державного департаменту з питань виконання покарань в України при реалізації ними своїх функцій щодо утримання обвинувачених під вартою, фактично забезпечують здійснення органами досудового слідства, прокуратури та судом кримінального судочинства.

А тому у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України вказані органи не є суб'єктами владних повноважень, не здійснюють владні управлінські функції, а тому не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності в порядку адміністративного судочинства.

Звернення позивача були скеровані до відповідача з посиланням на незаконність утримання під вартою а отже, останні повинні бути розглянуті відповідачем в межах та за правилами КПК України, а дії відповідача стосовно розгляду цих звернень підлягають судовому оскарженню за правилами КПК України, що виключає можливість розгляду позову за правилами КАС України.

Таким чином, у зв'язку з вищевикладеним суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 стосується питань законності тримання його під вартою, пов'язаний з провадженням по кримінальній справі, у зв'язку з чим повинен розглядатися в порядку кримінального судочинства відповідно до приписів кримінально-процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги, що юрисдикція адміністративних суддів згідно пункту 2 частини 3 статті 17 КАС України не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства, суд прийшов висновку, що спір, який виник між позивачем та відповідачами не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Завданнями кримінального судочинства відповідно до статті 2 Кримінально-процесуального кодексу України від 13.04.2012 року є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У Рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 року зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до чинного законодавства захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи права оскаржити до суду окремі процесуальні дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Аналогічну правову позицію (щодо правового статусу державних органів - суб'єктів кримінального судочинства) викладено у спільному листі Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.11р. N 334/8/13-11 (11.03.2011 року N 259/0/4-11).

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.04.2011 року по справі № к-38314/10 підтверджено, що спори до органів Державного департаменту з питань виконання покарань в України при реалізації ними своїх функцій щодо утримання обвинувачених під вартою та звільнення з-під варти, не належать до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу позивача на те, що відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 3 ст. 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього ж Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утворенним відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.02 р. зазначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право на захист судом прав юридичних та фізичних осіб, встановлює юридичні гарантії його реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-яким, не забороненим законом способом. Кожна особа має право вільно обрати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі і судовий захист. Суб'єкти правовідносин мають право на звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів. Право на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Керуючись ч. 6 ст. 109 КАС України суд роз'яснює позивачу його право звернення із заявленими вимогами до місцевого загального суду в порядку кримінального судочинства.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 17, 109, 160, 165 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника Одеської установи виконання показань № 21 про визнання протиправними дій.

Копію ухвали разом з адміністративним позовом та доданими до нього документами надіслати позивачу.

Роз'яснити, що позивач має право на звернення з цим позовом до компетентного суду в межах передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя А.П.Целух

20.06.17