Справа № 805/3591/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2017 року справа №805/3591/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Васильєвої І.А., Компанієць І.Д.

секретар Терзі Д.А.,

за участі представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Волноваської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у справі №805/3591/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» до Волноваської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Волноваської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.07.2016 № НОМЕР_1, складеного Волноваською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області на підставі Акту від 22.06.2016 № 772/05-33-14-00/00191721 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки публічного акціонерного товариства «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з контрагентами за період лютий, червень, липень, жовтень 2015 року». В обґрунтування позову зазначив про необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем його контрагентами за лютий, червень, липень, жовтень 2015 року, зазначаючи про наявність всіх документів, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Волноваської об*єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 07.07.2016року за №, яким збільшено суму грошового зобов*язання за платежем податок на додану вартість у суму 1665618 грн.

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити у задоволенні.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції невірно застосував норми п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, тому дійшов невірного висновку, що первинні документи, надані Позивачем, свідчать про фактичне здійснення відповідних господарських операцій. Наголошують на тому, що підставою для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення послужила отримана під час здійснення заходів податкового контролю інформація, яка свідчить, що надані позивачем під час перевірки документи не підтверджують реальність здійснення господарських операцій. Посилаючись на практику Верховного Суду України та Вищого адміністративного Суду України, наполягають на тому, що до перевірки не надано первинні документи, що підтверджують транспортні витрати перевіряємого підприємства: платіжні доручення на оплату транспортних послуг, акти виконаних робіт, рахунки за транспортні послуги, тощо. Документацію, яка містить якості, сертифікати відповідності до перевірки не було надано, отже, перевіркою неможливо з'ясувати виробника отриманої продукції. Зазначають, що взаємовідносини по постачанню ТМЦ між позивачем та його контрагентами не підтверджені, а це має істотне значення при включенні сум ПДВ до податкового кредиту за деклараціями, поданими за перевіряємий період.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги. Представник позивача до суду не прибув.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 00191721, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебуває на податковому обліку в Волноваській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

З 24 травня 2016 року по 14 червня 2016 року відповідачем була проведена позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з контрагентами за період лютий, червень, липень, жовтень 2015 року, на підставі якої було складено акт від 22 червня 2016 року № 772/05-33-14-00/00191721 (надалі акт перевірки).

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем податкового законодавства, а саме: пункту 198.1, 198.2, 198.3, статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість всього розмірі 1110412 грн., у тому числі за лютий 2015 року 6020000 грн., за липень 2015 року 240038 грн., за жовтень 2015 року 268374 грн.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рiшення від 7 липня 2016 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 1665618 грн., з яких за основним платежем у сумі 1110412 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 555206 грн. за порушення пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 29 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Біанс», як продавцем та позивачем, як покупцем укладено договір купівлі-продажу № Юр-89/15, відповідно до якого продавець зобов'язується протягом дії даного договору передати покупцю товарно-матеріальні цінності за ціною в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами в специфікаціях, накладних, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених даним договором.

Відповідно до специфікації № 1від 30 січня 2015 року позивачем було придбано товару на 3612000 грн., у тому числі ПДВ у сумі 602000 грн.

На виконання умов договору від 29 січня 2015 року позивачем були отримані видаткова та податкова накладні від 27 лютого 2015 року на суму 3612000 грн., у тому числі податок на додану вартість на суму 602000 грн.

Факт виконання умов договору підтверджується прибутковим ордером № 30, товарно-транспортною накладною від 27 лютого 2015 року № 100.

Розрахунки за отримані послуги позивачем були здійснені у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 16 березня 2015 року № 794 на суму 134000 грн., від 23 березня 2015 року № 897 на суму 10000 грн., від 24 березня 2015 року № 896 на суму 33000 грн., від 25 березня 2015 року № 918 на суму 33000 грн., від 2 березня 2015 року № 965 на суму 32004 грн.

Відповідно до журналу реєстрації довіреностей позивача за 2011-2015 року позивачем була виписана довіреність № 2749, строком дії з 4 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року на ОСОБА_4, що підтверджує факт отримання придбаного товару відповідно до договору від 29 січня 2015 року.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що зміст укладеної угоди узгоджується з видами господарської діяльності, які веде позивач, а саме виробництво вогнетривких виробів, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2015 року між позивачем як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Біанс» як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Актив Продакт» укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-277/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року на суму 494846 грн.

Платіжним дорученням від 26 серпня 2015 року № 3016 позивачем погашена заборгованість у сумі 494846 грн. за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року.

07 серпня 2015 року між позивачем як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Біанс» як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенлай Чейн Менеджмент» як новим кредитором укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-233/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року на суму 635646 грн.

Платіжним дорученням від 7 вересня 2015 року № 3218 позивачем погашена заборгованість у сумі 635646 грн. за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року.

16 вересня 2015 року між позивачем як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Біанс» як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенлай Чейн Менеджмент» як новим кредитором укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-243/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року на суму 355671 грн.

Платіжним дорученням від 16 вересня 2015 року № 3414 позивачем погашена заборгованість у сумі 355671 грн. за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року.

01 жовтня 2015 року між позивачем як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Біанс» як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лім Сервіс» як новим кредитором укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-253/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року на суму 1000000 грн.

Платіжним дорученням від 1 жовтня 2015 року № 3704 позивачем погашена заборгованість у сумі 1000000 грн. за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року.

04 листопада 2015 року між позивачем як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Біанс» як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аніта Буд» як новим кредитором укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-276/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року на суму 880830 грн.

Платіжним дорученням від 4 листопада 2015 року № 4219 позивачем погашена заборгованість у сумі 880830 грн. за договором № Юр-89/15 від 29 січня 2015 року.

29 червня 2015 року між позивачем, як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміарт Плюс», як продавцем укладено договір купівлі-продажу № Юр-217/15, відповідно до якого продавець зобов'язується протягом дії даного договору передати покупцю товарно-матеріальні цінності за ціною в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами в специфікаціях, накладних, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених даним договором.

Відповідно до специфікації № 1 від 31 липня 2015 року позивачем було придбано товару на 1440228 грн., у тому числі ПДВ у сумі 240038 грн.

На виконання умов договору від 29 червня 2015 року позивачем були отримані видаткові та податкові накладні від 21 липня 2015 року № 21 на суму 405024 грн., у тому числі ПДВ на суму 67504 грн., від 22 липня 2015 року № 22 на суму 428448 грн., у тому числі ПДВ на суму 71408 грн., від 24 липня 2015 року № 24 на суму 414936 грн., у тому числі ПДВ на суму 69156 грн., від 27 липня 2015 року № 27 на суму 191820 грн., у тому числі ПДВ на суму 31970 грн.

Факт виконання умов договору підтверджується прибутковими ордерами № 78, 79,80, 81, товарно-транспортними накладними від 21 липня 2015 року № 21, від 22 липня 2015 року № 22, від 24 липня 2015 року № 24, від27 липня 2015 року № 27, сертифікатами якості від 21 липня 2015 року № 21/21-07, від 22 липня 2015 року № 22/22-07, від 24 липня 2015 року № 24/24-07, від 27 липня 2015 року № 27/27-07, вимогами від 21 липня 2015 року № 12, від 22 липня 2015 року № 13, від 24 липня 2015 року № 15, від 27 липня 2015 року № 25, актом на списання отриманих у липні деталей пресформ для використання у виробництві вогнетривів від 31 липня 2015 року.

Розрахунки за отримані послуги позивачем були здійснені у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 17 серпня 2015 року № 2874 на суму 30000 грн., від 18 серпня 2015 року № 2912 на суму 30000 грн., від 21 серпня 2015 року № 2992 на суму 30000 грн., від 25 серпня 2015 року № 3007 на суму 30000 грн., від 26 серпня 2015 року № 3039 на суму 16821 грн. 66 коп.

Відповідно до журналу реєстрації довіреностей позивача за 2011-2015 року позивачем була виписана довіреність № 3208, строком дії з 16 липня 2015 року по 26 липня 2015 року на ОСОБА_4, що підтверджує факт отримання придбаного товару відповідно до договору від 29 червня 2015 року. Зміст укладеної угоди узгоджується з видами господарської діяльності, які веде позивач, а саме виробництво вогнетривких виробів, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ.

09 листопада 2015 року між позивачем як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміарт Плюс» як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лоренцо» укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-277/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-217/15 від 29 червня 2015 року на суму 327011 грн.

Платіжним дорученням від 9 листопада 2015 року № 4288 позивачем погашена заборгованість у сумі 327011 грн. за договором № Юр-217/15 від 29 червня 2015 року.

Також, 9 листопада 2015 року між позивачем, як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміарт Плюс», як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лоренцо» укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-278/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-217/15 від 29 червня 2015 року на суму 217188 грн.

Платіжним дорученням від 9 листопада 2015 року № 4289 позивачем погашена заборгованість у сумі 217188 грн. за договором № Юр-217/15 від 29 червня 2015 року.

3 грудня 2015 року між позивачем, як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміарт Плюс», як первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шафран-XXL» укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-288/15, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-217/15 від 29 червня 2015 року на суму 725389 грн.

Платіжним дорученням від 3 грудня 2015 року № 4884 позивачем погашена заборгованість у сумі 725389 грн. за договором № Юр-217/15 від 29 червня 2015 року.

01 жовтня 2015 року між позивачем, як покупцем та Публічним акціонерним товариством «Екомаркетгруп», як постачальником укладено договір поставки № ЮР 267/15, відповідно до якого продавець зобов'язується протягом дії даного договору передати покупцю товарно-матеріальні цінності за ціною в асортименті та кількості, які узгоджуються сторонами в специфікаціях, накладних, які є невід*ємною частиною договору, а постачальник зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених даним договором/

Відповідно до специфікації № 1 від 1 жовтня 2015 року позивачу було поставлено товару на 1610244 грн., у тому числі ПДВ у сумі 268374 грн.

На виконання умов договору від 1 жовтня 2015 року позивачем були отримані видаткові та податкові накладні від 21 жовтня 2015 року № 143 на суму 454716 грн., у тому числі ПДВ на суму 75786 грн., від 23 жовтня 2015 року № 140 на суму 560400 грн., у тому числі ПДВ на суму 93400 грн., від 25 жовтня 2015 року № 156 на суму 595128 грн., у тому числі ПДВ на суму 99188 грн.

Факт виконання умов договору підтверджується прибутковими ордерами № 313, 315, 314, товарно-транспортними накладними від 21 жовтня 2015 року № 143, від 23 жовтня 2015 року № 140, від 25 жовтня 2015 року № 156, сертифікатами якості від 21 жовтня 2015 року № 143/21-10, від 23 жовтня 2015 року № 140/23-10, від 25 жовтня 2015 року № 156/25-10, вимогами від 21 жовтня 2015 року, від 3 листопада 2015 року № 5, від 4 грудня 2015 року № 6, від 25 жовтня 2015 року № 30, актом на предмет списання отриманих у жовні 2015 року деталей пресформ для використання у виробництві вогнетривів.

Розрахунки за отримані послуги позивачем були здійснені у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями від 2 грудня 2015 року № 4846 на суму 100000 грн., від 3 грудня 2015 року № 4885 на суму 20000 грн., від 9 грудня 2015 року № 4932 на суму 41024 грн.

Відповідно до журналу реєстрації довіреностей позивача за 2015 рік позивачем була виписана довіреність, строком дії з 15 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року на ОСОБА_4, що підтверджує факт отримання придбаного товару відповідно до договору від 1 жовтня 2015 року. Зміст укладеної угоди узгоджується з видами господарської діяльності, які веде позивач, а саме виробництво вогнетривких виробів, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ.

20 квітня 2016 року між позивачем, як боржником, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротрансглоб» як новим кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екомаркетгруп», як первісним кредитором укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-143/16, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-267/15 від 1 жовтня 2015 року на суму 1424430 грн.

Платіжним дорученням від 20 квітня 2016 року № 2154 позивачем погашена заборгованість у сумі 1424430 грн. за договором № Юр-267/15 від 1 жовтня 2015 року.

1 серпня 2016 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Скай», як новим кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екомаркетгруп», як первісним кредитором укладений договір про відступлення права вимоги № Юр-284/16, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за договором № Юр-267/15 від 1 жовтня 2015 року на суму 24789 грн. 60 коп.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі Закон № 996).

Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Статтею 3 Закону № 996 передбачено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За змістом п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання,чи документ, що свідчить про суми доходу,нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як вбачається із ст.. 4 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності на формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88).

Згідно з п.2.4 ст. 2 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Пунктом 2.1 ст.2 Положення № 88 визначено, що первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) передбачено, що «…підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.…».

Відповідно до ст.8 розділу ІІІ Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Як вбачається із ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють Платника податків про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в редакції, що була чинна на момент здійснення спірних правовідносин).

З акту перевірки вбачається, що підставою для висновків відповідача щодо відсутності реального характеру господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Біанс» стала, зокрема, податкова інформація Кіровоградської ОДПІ від 29 травня 2015 року № 338/11-23-15-01 щодо відсутності підприємства за податковою адресою. Суд зазначає, що висновки про відсутність реального характеру правочинів податковий орган ґрунтує тільки на аналізі даних податкової звітності контрагентів та інформації щодо не знаходження підприємства за юридичною адресою. Суд першої інстанції вірно зазначив, що акти чи податкові інформації про неможливість проведення зустрічної звірки не є тим самим, що і результати проведеної зустрічної звірки, які є джерелом отримання податкової інформації, що статтею 83 Податкового кодексу України визначене в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків. Суд також зазначає, що податковими органами взагалі не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-ІV (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Отже, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 КАС України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у якості платника податку на додану вартість та знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Будь-які докази щодо укладення позивачем угод, які суперечать діючому законодавству, апелянтом не наведено. Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). Судом першої інстанції встановлено та не спростовується доводами апеляційної скарги, що контрагенти позивача формували податкові зобов'язання за господарськими операціями з позивачем. Отже, висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вимога щодо реальних змiн майнового стану платника податкiв як обов'язкова ознака господарської операцiї кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами - постачальниками.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, фактично здійснений і підтверджений складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

Порушення норм податкового законодавства контрагентом позивача має породжувати негативні наслідки саме для цього підприємства і не може впливати на права позивача на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та включення витрат за цими операціями до складу валових витрат підприємства.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд не приймає посилання апелянта на неправильність заповнення товарно-транспортної накладної, як підставу для визначення безтоварності господарської операції та зазначає що, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Господарські операції позивача із контрагентами підтверджуються не тільки зазначеними ТТН, але й іншими документами, якими є договір, специфікація, видаткова та податкова накладна, прибутковий ордер, платіжні доручення, про що вказувалось вище. В сукупності всі ці документи повністю відповідають поняттю «первинні документи», що визначені у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Підсумовуючи вищевикладене, а також те, що під час судового розгляду справи не знайшов підтвердження факт порушень з боку позивача вимог податкового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у податкового органу підстав для донарахування позивачу податкового зобов'язання спірним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції, відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складений 04 липня 2017 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Волноваської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року у справі № 805/3591/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення у повному обсязі.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді І.А. Васильєва

ОСОБА_5