Справа № 408/661/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кускова Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року справа №408/661/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Гайдара А.В., суддів Василенко Л.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Біловодського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року у справі № 408/661/17 за позовом ОСОБА_2 до Біловодського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області, ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Біловодського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області, ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України Хмельницької області (далі Красноармійське ОУПФУ), в якому просив: визнати протиправними дії (в частині припинення виплати пенсії) Управління пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області та визнати протиправною його бездіяльність в частині невиплати ОСОБА_2 пенсії з квітня 2016 року; зобовязати Управління пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з квітня 2016 року; звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. (арк.справи 3-8)

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року зазначений позов ОСОБА_2 задоволений повністю, а саме:

визнано протиправними дії ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України Хмельницької області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії з квітня 2016 року по липень 2016 року;

визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України Хмельницької області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії з квітня 2016 року по липень 2016 року;

визнано протиправною бездіяльність Біловодського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 з серпня 2016 року;

зобовязано Біловодське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 та виплатити заборгованість з квітня 2016 року на рахунок, відкритий позивачем у публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк»;

допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 пенсії за один місяць. (арк.справи 81-86)

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обовязкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». (арк.справи 91,92)

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_2 є пенсіонером за віком та до липня 2016 року перебував на обліку в ОСОБА_3 обєднаному управлінні пенсійного фонду України Хмельницької області. З квітня 2016 року по липень 2016 року відповідачем ОСОБА_3 обєднаним управлінням пенсійного фонду України Хмельницької області припинено нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії в звязку з непідтвердженням свого місця проживання, як внутрішньо переміщеної особи.

08 серпня 2016 року позивача ОСОБА_2 взято на облік за адресою: с.Гармашівка Біловодського району вул.Молодіжна, буд.1, як особу, яка переміщується з тимчасової окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Довідка про взяття її на облік є чинною. В звязку з цим, того ж дня позивач звернувся до відповідача Біловодського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області з заявою про поновлення виплати пенсії. У відповідності до виписки по картковому рахунку позивача, на імя позивача у ПАТ «Ощадбанк» відкрито картковий рахунок.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві з квітня 2016 року на підставі непідтвердження його місця перебування.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2, 8 серпня 2016 року звернувся з заявою про поновлення пенсії до Управління пенсійного фонду України в Біловодському районі, як внутрішньо переміщена особа, який тимчасово проживає на території Біловодського району. При зверненні надав довідку від 08 серпня 2016 року № 90047713 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, наданої Управлінням соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області.

З інформації центральної бази даних одержувачів пенсії ОСОБА_2 отримав останнє нарахування 04 березня 2016 року за адресою: 31174, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с.Ілляшівка, вул. Весела, буд.19.

У звязку з переїздом до Біловодського району ОСОБА_2, Управлінням надіслано запит на електронну справу та макет паперової пенсійної справи до ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України Хмельницької області. На дату подання позову ОСОБА_2 електронна справа та макет паперової пенсійної справи на адресу управління не надійшли.

На виконання п.7 (Постанови 365) до Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області надано Список на отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеної особи від 09 серпня 2016 року № 58 до якого включено ОСОБА_2 Рішення Комісії про відновлення пенсії ОСОБА_2 до Управління не надавалось. (арк.справи 21,22)

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з лютого 2015 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідачів містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльніть ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України Хмельницької області та Біловодського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 з квітня 2016 року по липень 2016 року.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії ОСОБА_2 та виплатити заборгованість з квітня 2016 року також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Біловодського обєднаного управління пенсійного фонду України Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року у справі № 408/661/17 - залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року у справі № 408/661/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.В.Гайдар

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_4