Справа № 194/1929/15-а(2-а/185/15/17)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2017 рокусправа № 194/1929/15-а(2-а/185/15/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання рішення протиправними, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаними позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо нарахування та проведення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання в заниженому розмірі 284,69 грн. з 26 квітня 2010 року по теперішній час неправомірними та протиправними;

- визнати дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не нарахування ОСОБА_1 компенсації у звязку з порушенням встановлених строків виплати у вірному розмірі пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання з 26 квітня 2010 року по теперішній час неправомірними та протиправними;

- зобовязати Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області нарахувати та провести доплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання у належному розмірі з 26 квітня 2010 року по теперішній час згідно вимог українського законодавства, але не нижче прожиткового мінімуму установленого законом для осіб, які втратили працездатність.

- зобовязати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію у звязку з порушенням встановлених строків виплати у вірному розмірі пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання з 26 квітня 2010 року по теперішній час згідно вимог українського законодавства.

- стягнути з Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області судовий збір на користь ОСОБА_1.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просять постанову суду скасувати та відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у звязку з відсутністю Угоди з Німеччиною у галузі соціального (пенсійного ) забезпечення та з огляду на те, що позивачем до 2015 року не було надано документи, що засвідчують особу та документа про надання підтвердження дозволу на постійне проживання на території Німеччини, Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області фактично було позбавлене можливості виконати постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року. Зазначають про те, що виплату пенсії по інвалідності позивачу було здійснено у липні 2015 року в розмірі, який був визначений на дату припинення її виплати ( з 01 жовтня 2004 року) 284,96 коп. без подальших перерахунків.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, інші сторони до суду не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01 лютого 1995 року була призначена пенсія по інвалідності внаслідок професійного захворювання.

З 01 жовтня 2004 року виплата пенсії по інвалідності позивачу була зупинена у звязку з виїздом останнього закордон.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівка Дніпропетровської області та Управління Пенсійного фонду України щодо припинення нарахування та виплати пенсійних виплат ОСОБА_1.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернівка Дніпропетровської області та Управління Пенсійного фонду України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії починаючи з 26 квітня 2010 року.

При цьому з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що виплату пенсії по інвалідності позивачу було здійснено у липні 2015 року в розмірі, який був визначений на дату припинення її виплати ( з 01 жовтня 2004 року) 284,96 коп. без подальших перерахунків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п.1 постанови КМ України № 265 від 26.03.2008 р. «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв'язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в інвалідів (у тому числі дітей-інвалідів) прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї 100 відсотків, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії та державної соціальної допомоги у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Між тим, відповідачем було здійснено нарахування та виплату пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання позивачу було здійснено в розмірі, який був визначений на дату припинення її виплати ( з 01 жовтня 2004 року) 284,96 коп. без подальших перерахунків.

Таким чином, враховуючи те, розмір пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання не може бути нижчим за прожитковий мінімум на відповідний рік, суд робить висновок щодо обґрунтованості позовних вимог в частині зобовязання Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахування та виплату пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання з 26 квітня 2010 року у розмірі не нижче прожиткового мінімуму встановленого Законом.

Щодо позовних вимог стосовно зобовязання нарахування та виплатити компенсації у звязку з порушенням встановлених строків виплати пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 вказаного Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців ;виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Питання пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати врегульовані Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок),

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсацію виплачують, в тому числі, за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак в обґрунтування доводів апеляційної скарги, стосовно неможливості виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2012 року у звязку з відсутністю Угоди з Німеччиною у галузі соціального (пенсійного ) забезпечення та з огляду на те, що позивачем до 2015 року не було надано документи, що засвідчують особу та документа про надання підтвердження дозволу на постійне проживання на території Німеччини не було надано жодних доказів, що виключає можливість встановити відсутність вини з боку управління ПФУ щодо порушення строків виплати пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання позивачу.

Таким чином, вимоги позивача щодо компенсації у звязку з порушенням встановлених строків виплати пенсії по інвалідності внаслідок професійного захворювання за період її невиплати з 26 квітня 2010 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 05 липня 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник