Справа № 629/106/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2017 р. Справа № 629/106/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.
суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.
за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

16 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати пункт 20 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністерством оборони України 07 жовтня 2016 року № 86 (далі Протокол засідання комісії) в частині відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги та зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та надіслати вказане рішення до Харківського обласного військового комісаріату Харківської області для видання наказу про виплату одноразової грошової допомоги.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР, є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан. У період проходження служби отримав поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні Афганістан, де велись бойові дії. Внаслідок поранення в подальшому отримав інвалідність - III групи.
Протоколом засідання комісії позивачу відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що на день звільнення він проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, тому виплата одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності, не відноситься компетенції Міністерства оборони України. Крім того, відповідач зазначив про те, що позивачем наданий неповний пакет документів, а саме: не наданий документ, що свідчить про обставини поранення.
Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано пункт 20 Протоколу засідання комісії в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.
Судом проведений розподіл судових витрат, - стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Рішення суду вмотивовано висновком суду про безпідставність посилання відповідача відносно того, що позивачу необхідно звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті та необґрунтованості висновку відповідача щодо ненадання позивачем повного пакету документів для можливості розгляду питання про подання висновку про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (далі Закон № 2011-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) і постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Крім того, засіданням Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача ОСОБА_1 як такі, що пов`язані з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить скасувати постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року та прийняти нове судове рішення по відмову в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 .
Скаржник зазначає, що позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР. Пунктом 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21 березня 1989 року № 10224-XI «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» прикордонні війська виведені із складу Збройний Сил СРСР, а абз. 2 п. 3 ч. 1 цього Указу визначено, що за прикордонними військами збережено існуючий порядок матеріально-технічного і фінансового забезпечення.
Скаржник зазначає, що приписи ст. 16 Закону № 2011-XII і п. 17 Порядку № 975 вказують на те, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна здійснюватися органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення позивача з військової служби, а саме, належним правонаступником військових формувань колишнього СРСР Державною прикордонною службою України.
Також скаржник зазначає, що позивачем до заяви про виплату одноразової грошової допомоги не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язано з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення згідно положень ст. 202 ч. 1 п. 4 КАС України слід частково скасувати, з огляду на наступне.
Судом установлено, згідно з довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 29 вересня 2015 року № 21/59/11811 у період з 15 квітня 1981 року по 25 травня 1982 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуває на обліку у Лозівському об`єднаному військовому комісаріаті як інвалід ІІІ групи, який брав участь у бойових діях у Республіці Афганістан /а.с. 13, 25/.
17 серпня 2015 року УПСЗН Лозівської РДА Харківської області позивачу видане посвідчення серії НОМЕР_2 , що посвідчує право (до 01 вересня 2017 року) позивача на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни /а.с. 13/.
Згідно Довідки до акту огляду позивача Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією № 1 від 17 серпня 2015 року серії 10 ААВ № 644966, з 17 серпня 2015 року позивачу на строк до 01 вересня 2017 року встановлена ІІІ група інвалідності та встановлена причина інвалідності поранення, контузія та захворювання, пов`язане з виконанням обов`язку військової служби під час перебування у країнах де велись бойові дії /а.с. 15/.
05 вересня 2016 року на виконання постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 травня 2016 року, залишеної без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року, по справі № 629/1278/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату Харківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - Харківським обласним військовим комісаріатом Харківської області до Міністерства оборони України надіслано висновок та пакет документів стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу згідно Порядку № 975 /а.с. 22/.
Відповідно до Протоколу засідання комісії, відповідач Міністерство оборони України фактично відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що на день звільнення позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, тому виплата одноразової грошової допомоги має здійснюватися Державною прикордонною службою України. Одночасно зазначив про відсутність документу, що свідчить про обставини поранення /а.с. 130/.
Колегія суддів зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011-XII).
За змістом частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Частиною дев`ятою статті 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто Порядком № 975.
Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів (тобто заяви разом з доданими до неї документами) розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Судом установлено, що однією з підстав для відмови у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 з рекомендацією звернення за вирішенням такого питання до Державної прикордонної служби, відповідач визначив положення п. 17 Порядку № 975, а саме, - особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Колегія суддів зазначає, що військовий обов`язок в СРСР визначався ст. 132 Конституції СРСР як почесний обов`язок радянських громадян із зброєю в руках захищати соціалістичну Вітчизну і нести військову службу в рядах Збройних Сил СРСР. Порядок виконання цього обов`язку регулювався Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року. Відповідно до цього закону всі чоловіки - громадяни СРСР - незалежно від расової і національної приналежності віросповідання, освіти, осілості, соціального і майнового положення зобов`язані проходіть дійсну військову службу в рядах Збройних Сил СРСР.
Положення Про охорону державного кордону СРСР було затверджено Указом Президії Верховної Ради СРСР від 05 серпня 1960 року. Правове становище особового складу прикордонних військ регламентувалося Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок», положеннями про проходження військової служби, статутами і настановами.
31 липня 1989 року головою ВР СРСР підписаний Закон СРСР № 304-I «Про затвердження Указів Президії Верховної Ради СРСР про внесення змін і доповнень до законодавчих актів СРСР», яким затверджений Указ Президії Верховної Ради СРСР від 21 березня 1989 року «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ», і з цього часу до системи КДБ СРСР входили прикордонні війська СРСР. 03 грудня 1991 року КДБ СРСР був ліквідований на підставі Закону Президента СРСР № 124-Н «Про реорганізацію органів державної безпеки».
Таким чином, прикордонні війська колишнього СРСР у період часу з серпня 1960 року по березень 1989 року були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
З урахуванням наведеного та встановленого факту проходження позивачем у період з 15 квітня 1981 року по 25 травня 1982 року військової служби у складі військової частини Збройних Сил СРСР, а не прикордонних військ КДБ СРСР, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача Міністерства оборони України у прийнятті рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, з підстав необхідності звернення позивача ОСОБА_1 із такою заявою до Державної прикордонної служби України.
Доводи апеляційної скарги зазначені висновки суду не спростовують.
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
При цьому, п. 19 цього Порядку установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Погоджуючись з висновком суду щодо протиправності вищезазначеної відмови відповідача з підстав не поданням документа, що свідчить про обставини поранення, колегія суддів зазначає, що п. 11 Порядку № 975 визначений загальний перелік документів, які повинен надати до відповідної заяви військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Колегія суддів звертає увагу на те, що п. 11 Порядку № 975 не унормовано форму, зміст документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не визначено коло осіб, що мають повноваження надавати такий документ.
В свою чергу, п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністерства оборони України № 530 від 14 серпня 2014 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071, установлено, що у разі настання інвалідності подаються такі документи: < > копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Крім того, пунктом 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, визначений порядок встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва) для учасників бойових дій при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби. Ці особи, незалежно від причин їх звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебуванням у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Аналіз зазначених правових норм, у сукупності з приписами ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, дає підстави для висновку про те, що вимога п. 11 Порядку № 975 стосовно необхідності надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), стосується випадків наявності висновків ВЛК/ЦВЛК про те, що поранення (контузія, травма або каліцтво), що призвело до інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Як убачається з витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2124 від 12 червня 2015 року щодо позивача ОСОБА_1 «ПОРАНЕННЯ (КОНТУЗІЯ) ТА ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ ОБОВЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЙ СЛУЖБИ ПРИ ПЕРЕБУВАННІ В КРАЇНАХ ДЕ ВЕЛИСЬ БОЙОВІ ДІЇ».
Також, колегія суддів зазначає, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади/суб`єкта владних повноважень та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади/суб`єкта владних повноважень.
Здійснюючи свою діяльність на основі законодавства, державні органи послуговуються тими формами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача, як встановлене право вибору варіанта рішення, в даному випадку рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону № 2011-XII, визначені, зокрема, п. 13 Порядку № 975.
Оскільки суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в цій його частині.
З підстав, установлених ч. 1 ст. 195, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів скасовує постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року в частині, якою судом з Міністерства оборони України на користь держави стягнуто судовий збір, з прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким судові витрати по справі віднести за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступала стороною у справі.
Згідно положень п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак судові витрати відносяться на рахунок держави.
Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 41, ст.ст. 184, 185, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст.ст. 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.
Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року скасувати в частині рішення про розподіл судових витрат, а саме, - стягнення за з Міністерства оборони України на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок гривень) 00 коп.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою судові витрати по справі віднести за рахунок держави.
В іншій частині постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений і підписаний 26 червня 2017 року.