Справа № 604/300/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6373/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року у справі за його позовом до Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області та Управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснення перерахунку і виплати щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, -

ВCТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області (далі - РДА) та Управління праці та соціального захисту населення РДА (далі - УПСЗН) у якому просив: визнати бездіяльність відповідачів щодо перерахунку позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) за 2016 рік протиправною; зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_2 4730 грн щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону №3551-XII у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст.7 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він має право на виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ч.5 ст.12 Закону №3551-XII, однак відповідач протиправно здійснив йому виплату такої допомоги в значно меншому розмірі.

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року у справі №604/300/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, просить скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його вимоги. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що в частині визначення розміру та виплати щорічної грошової допомоги учасникам бойових дій відповідач повинен був керуватися Законом №3551-XII, а не положеннями постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова №141), оскільки такою встановлений значно менший розмір разової грошової допомоги, що відповідно суперечить приписам спеціального закону.

УПСЗН у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

УПСЗН про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено належним чином та просило про розгляд справи за відсутності його представника.

РДА в судове засідання не надіслала свого представника, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому, апеляційний суд, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, які не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачеві у розмірі 920 грн правомірно, відповідно до положень Бюджетного кодексу України (далі - БК) та Постанови №141.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій.

Згідно з довідкою від 07.02.2017 №264 УПСЗН нараховано позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік відповідно до Постанови №141 в розмірі 920 грн (а.с.24).

20.03.2017 у відповідь на звернення позивача щодо доплати невипалченої частини разової грошової допомоги РДА листом №02-286/01-19 повідомила такого, що у 2016 році порядок виплати зазначеної допомоги та її розміри визначено Постановою №141, яка за приписами пп.2 п.1 цієї Постанови становить 920 грн. Тому УПСЗН, як розпорядником бюджетних коштів ІІІ рівня, ОСОБА_2 забезпечено таку виплату в розмірах встановлених чинним законодавством (а.с.6-7).

Не погодившись із такими рішеннями відповідачів позивач звернувся до адміністративного суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону №3551-XII щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ч.5 ст.12 Закону №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наведені норми визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22.05.2008, відновлено дію ч.5 ст.12 Закону №3551-XII, відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій мав становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (далі - Закон №79-VІІІ), яким розділ VI «Прикінцевих та перехідних положень» БК доповнено п.26, згідно якого норми і положення статтей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою №141 встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-XII, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій - 920 гривень.

Виходячи з вищенаведеного з 01.01.2015 Законом №79-VІІІ припинені дії норм Закону №3551-XII в частині, яка, зокрема, стосується розміру разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

З матеріалів справи видно, що відповідач здійснив позивачу нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі визначеному Постановою №141, а саме 920 грн.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Відтак, відповідач правомірно здійснив позивачу нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі визначеному Постановою №141.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді В. В. Ніколін
Д.М. Старунський
Повний текст виготовлений 3 липня 2017 року.