Справа № 2а/2370/38/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Київ К/800/5615/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Військової прокуратури Центрального регіону України про визнання рішення протиправним та зобов'язання внести зміни до наказу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Військової прокуратури Центрального регіону України, в якому просив: визнати протиправним рішення відповідача, зазначене в пункті 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року № 113 щодо виплати ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов'язати військового прокурора Центрального регіону України внести зміни до пункту 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року № 113 щодо виплати ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до пункту 7 наказу виконуючого обов'язки військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року №113 позивачу виплачено грошову допомогу у розмірі 50 % місячного забезпечення за повний календарний рік служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як на день звільнення з органів військової прокуратури позивач згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» мав право на пенсію за вислугу років і відповідно право на одержання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Вказує, що право на пенсію за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» було визнане за позивачем рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2010 року по справі № 2а-3341/10 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси про визнання дій неправомірними та визнання права на зарахування стажу для призначення пенсії, яке набрало законної сили 05 квітня 2011року. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси від 23 вересня 2011 року №2258/06-05 позивачу призначена пенсія за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано частину 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України №113 від 12 серпня 2011 року про виплату ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50% місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Зобов'язано військового прокурора Центрального регіону Україну видати наказ, яким внести зміни до частини 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України №113 від 12 серпня 2011 року про виплату ОСОБА_4 грошової допомоги відповідно до частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі місячного заробітку, з якого обчислюється пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури, всього за 14 років.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено позивачу у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує на помилковість висновку суду апеляційної інстанції про те, що виплата грошової допомоги полковнику юстиції ОСОБА_4 відповідно до частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» можлива була лише при його звільненні з займаної посади та органів прокуратури з підстав, визначених статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а саме, за вислугою років чи по інвалідності. При цьому зазначає, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що підстави для звільнення працівників прокуратури передбачені в статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру», а не у статті 50-1 цього Закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 11 червня 1997 року по 28 листопада 2011 року проходив військову службу в органах військової прокуратури.

Наказом Міністра оборони України від 28 листопада 2011 року № 752 позивача було звільнено у запас за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (за станом здоров'я).

Згідно наказу виконуючого обов'язки військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року №58 о/с ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства Військової прокуратури Центрального регіону України та з органів прокуратури, у зв'язку зі звільненням з військової служби.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року № 113 ОСОБА_4 з 12 серпня 2011 року виключено зі списків особового складу Військової прокуратури Центрального регіону України та направлено до зарахування на військовий облік до Черкаського ОВК.

Частиною 7 цього наказу позивачу відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановлено виплатити грошову допомогу у розмірі 50% місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка станом на 12 серпня 2011 року складає 22 роки.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати грошової допомоги у розмірі, визначеному пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», замість грошової допомоги, визначеною частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було протиправно відмовлено у виплаті грошової допомоги, передбаченої частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки на день звільнення з Військової прокуратури Центрального регіону України та з органів прокуратури позивач набув право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та за його вибором йому призначена пенсія відповідно до вказаної статті. Право на зарахування часу військової служби з 01 вересня 1993 року по 13 травня 1997 року до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», було визнане за позивачем рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2010 року по справі № 2а-3341/10 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси про визнання дій неправомірними та визнання права на зарахування стажу для призначення пенсії, яке набрало законної сили 05 квітня 2011року.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виплата грошової допомоги згідно частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», можлива лише за умови звільнення з органів прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію саме за вислугу років чи у зв'язку з інвалідністю. Однак, оскільки ОСОБА_4 було звільнено з органів прокуратури не за вислугою років чи у зв'язку з інвалідністю, а за станом здоров'я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби, позивач не мав права на виплату грошової допомоги при звільненні згідно частини 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 1789-XII) систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, а також військові прокуратури.

До органів військових прокуратур належать військові прокуратури регіонів і військова прокуратура Військово-Морських Сил України (на правах обласних), військові прокуратури гарнізонів (на правах міських).

Частиною 2 статті 46-1 Закону № 1789-XII (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» (1789-12) і проходять службу відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (2232-12) та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини 15 статті 50-1 Закону № 1789-XII, в редакції чинній на час звільнення позивача з військової служби, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

За змістом наведеної норми виплата грошової допомоги у розмірі місячного заробітку можлива лише за умови звільнення працівників з роботи в органах прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років чи по інвалідності.

В той же час, згідно пункту «б» частини 1 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Особи офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби (пункт «б» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»).

Згідно з пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла на час звільнення позивача з військової служби, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як правильно було встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11 липня 2011 року ОСОБА_4 подано рапорт на ім'я виконуючого обов'язки військового прокурора Центрального регіону України, в якому позивач просив звільнити його з військової служби за станом здоров'я на підставі пункту «б» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та після звільнення направити його на військовий облік до Черкаського ОМВК.

При цьому, згідно аркушу бесіди від 15 липня 2011 року між військовим прокурором Центрального регіону України та ОСОБА_4, останньому роз'яснювалось, що згідно наявних у його особовій справі документів і інших даних, він не мав права на звільнення з підстав, передбачених статтею 50-1 Закону № 1789-XII. З даного приводу позивачем ніяких скарг, зауважень та заперечень не подавалось та такі в матеріалах справи відсутні.

В той же час, позивачем не оскаржувався наказ Міністра оборони України від 28 липня 2011 року №752 та наказ виконуючого обов'язки військового прокурора Центрального регіону України від 12 серпня 2011 року №58 о/с щодо зміни підстав звільнення.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що при звільненні позивач самостійно обрав підставу для звільнення, а саме пункт «б» частини 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та був ознайомлений з тим, що згідно вказаної норми закону йому передбачене грошове забезпечення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи вказане, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки ОСОБА_4 було звільнено з органів прокуратури не за вислугою років чи у зв'язку з інвалідністю, а за станом здоров'я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби, позивач не мав права на виплату грошової допомоги при звільненні згідно частини 15 статті 50-1 Закону № 1789-XII.

Крім того, судом апеляційної інстанції обґрунтовано було не взято до уваги постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2010 року у справі №2а-3341/10, якою за позивачем визнано право на зарахування часу військової служби у Збройних Силах України в період з 10 серпня 1989 року до 11 червня 1997 року до 20-річного стажу, що дає право на пенсію за вислугою років згідно статті 50-1 Закону № 1789-XII та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси зарахувати час проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України в період з 10 серпня 1989 року до 11 червня 1997 року до 20-річного стажу, що дає право на пенсію за вислугою років згідно статті 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки встановлені у даній справі обставини не стосуються спірних правовідносин та на них не впливають.

Доводи та мотиви, викладені позивачем у касаційній скарзі, не ґрунтуються на законі, були перевірені судом апеляційної інстанції і їм дана належна правова оцінка.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк