Справа № 822/1724/17
Суддя: Касап В.М.
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1724/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Касапа В.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

позивач звернулась з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації в якому просить визнати дії відповідача щодо відмови у наданні статусу "Члена сім'ї загиблого" та видачі посвідчення встановленого зразка протиправним; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про надання статусу "Члена сім'ї загиблого" та видати посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в лютому 2017 року звернулась із заявою до відповідача про наданні їй статусу "Член сім'ї загиблого" та видачі посвідчення встановленого зразка, у зв'язку із смертю чоловіка, який проходив службу в органах внутрішніх справ з 27.04.2016р. по 24.05.2013р.

Листом від 27 березня 2017 року №1086 відповідачем відмовлено у наданні такого статусу та посвідчення встановленого зразка. Вважає таку відмову протиправною, у зв'язку із чим змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

В судове засідання позивач не з'явилась, подала 05.07.2017р. заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав 30.06.2017р. заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В запереченнях зазначив, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", чоловік позивача не був ветераном війни, не належав до учасників бойових дій, не був інвалідом війни, не належав до учасників війни, у зв'язку із чим позивач не є особою, на яку поширюється дія цього закону. В зв'язку із цим у відповідача не було підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.4, ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.1, ст.41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно та всебічно обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, згідно протоколу засідання ВЛК ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" №29 проходив службу в ОВС з 27.04.2006 р. по 24.05.2013 р.

Також, відповідно до ст.72 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС виключений із кадрів МВС України наказом УМВС України в Хмельницькій області від 24.05.2013 р. №163 о/с за смертю.

В лютому 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання їй статусу "Член сім'ї загиблого" та видачу посвідчення зазначеного зразка.

Відповідачем листом від 27.03.2017р. №1086, позивачу відмовлено в наданні статусу "Член сім'ї загиблого" та видачі посвідчення встановленого зразка, з тих підстав, що у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відсутня така категорія осіб, як "колишній співробітник ОВС, який помер внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих при виконанні службових обов'язків".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ч.1, ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус членів сімей загиблих військовослужбовців, гарантії їх соціального захисту регулюється Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до п.1, ст.10 Закону №3551-ХІІ, чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Згідно ст.10 Закону №3551-ХІІ, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать:

утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

Як вбачається з матеріалів справи позивач, є дружиною померлого начальника сектору карного розшуку Білогірського РВ УМВС України в Хмельницькій області капітана міліції ОСОБА_2, який загинув в період проходження служби та при виконанні службових обов'язків, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб на ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне Шкабаря) Т.А. серія І-БВ №013404, виданого відділом ДРАЦС Білогірського рйонного управління юстиції Хмельницької області від 07.11.2005 р.

Згідно п.4 Положення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. N 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" ( далі - Положення ), особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім'ї загиблого".

Відповідно до п.7 Положення, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

В зв'язку із цим, позовні вимоги в частині визнання дій відповідача щодо відмови у наданні статусу "Члена сім'ї загиблого" та видачі посвідчення встановленого зразка протиправними та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про надання статусу "Члена сім'ї загиблого" підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог, щодо видачі посвідчення встановленого зразка, суд пояснює наступне.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Одночасно, суд звертає увагу, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суд не вправі зобов'язувати суб'єктів владних повноважень чи їх посадових осіб, в даноіму випадку Управління праці та соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації приймати (видавати, створювати) певні нормативно-правові чи інші рішення, а лише вчиняти певні дії, які наслідують подальшу видачу посвідчення "Члена сім'ї загиблого" встановленого зразка ОСОБА_1

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах та відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1, ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.11, 41, 71, 122, 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Білогірської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу "Члена сім'ї загиблого" та видачі їй посвідчення встановленого зразка протиправними та зобов'язати повторно розглянути заяву про надання статусу "Члена сім'ї загиблого" ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя/підпис/ОСОБА_3
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_3