Справа № 816/91/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

816/91/17

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року

м. Полтава

Справа № 816/91/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп"

до відповідача

Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом порушено права та законні інтереси ТОВ "Укрпродснекгруп" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошових зобов’язань з податку на додану вартість. Посилався на те, що право позивача на формування податкового кредиту підтверджено належним чином складеними податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку, копії яких надано на перевірку та досліджено податковими ревізорами-інспекторами. Наголошував на індивідуальному характері юридичної відповідальності платника податків, у зв’язку з чим стверджував, що ТОВ "Укрпродснекгруп" не може нести відповідальність за порушення вимог податкового законодавства третіми особами.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності свого уповноваженого представника.

У судове засідання з'явився представник відповідача, який попередньо подав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Укрпродснекгруп" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, код ЄДРПОУ 36333544, з 15.04.2009 перебуває на обліку в якості платника податків в Полтавській ОДПІ (а.с.69 т.1).

Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість (надалі також ПДВ) та є платником податку на прибуток на загальних підставах.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010: 10.39 інші види перероблення та консервування фруктів і овочів (а.с.69 т.1 зворотній бік).

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79. Пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС у Полтавській області від 02.09.2016 №1100 ГДРІ ГУ ДФС у Полтавській області (а.с.204 т.1) проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Укрпродснекгруп" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП "Орім" за період з 01.02.2015 по 31.03.2015.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

Позивач донараховане податкове зобов'язання та штрафну (фінансову) санкцію не сплатив, а податкове повідомлення-рішення про їх застосування оскаржив в адміністративному порядку.

Позивач не погодився із указаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суб’єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких рішень, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв’язку з чим перевіряє чи прийнято дані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд встановив, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали обставини, встановлені документальною позаплановою невиїзною перевіркою позивача.

За твердженням відповідача, перевіркою встановлено порушення щодо завищення позивачем податкового кредиту в частині господарських правовідносин з Приватним підприємством "Орім" (надалі ПП – "Орім", контрагент), що стосувались придбання маркетингових послуг. Так, відповідач переконаний, що ТОВ "Укрпродснекгруп" перераховувались кошти без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об’єкта оподаткування, несплати податків, що призвело до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій – не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об’єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об’єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податків податкового кредиту є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2015 між ТОВ "Укрпродснекгруп" та ПП "Орім" укладено договір про надання маркетингових послуг №149 (а.с.76-79 т.1), за умовами якого ПП "Орім" (виконавець) зобов’язувалось надавати ТОВ "Укрпродснекгруп" (замовник) послуги, перелік яких визначено у додатку №1 до договору.

За змістом додатків до договору виконавець зобов’язувався надати замовнику такі послуги: дослідження ставлення споживачів до упаковки товару, обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту, проведення телефонного опитування респондентів, визначення відносної динаміки продажу продукції у торговельній мережі, визначення об’єму продажу товарів в торгівельних точках у кількісному виразі, що приймали участь у дослідженні, проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (відкриті питання) (а.с.80-81 т.1).

Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП "Орім" має право на здійснення, зокрема такого виду господарської діяльності як дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД-2010: 73.20) (а.с.241-244 т.1).

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця /пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України/.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

Дослідивши копії податкових накладних, суд встановив, що їх оформлено відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в акті перевірки та письмових запереченнях проти позову відсутні.

Згідно з підпунктом 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

За змістом пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, при дослідженні факту здійснення господарської операції мають досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. При цьому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас, перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Отже, сама собою наявність або відсутність окремих документів чи допущення помилок в їх оформленні не може слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Реальність здійснення господарських операцій між ПП "Орім" та ТОВ "Укрпродснекгруп" підтверджено залученими до матеріалів справи та дослідженими в судовому засіданні копіями актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 28.02.2015 (а.с.82, 136 т.1), звітів про надані послуги (а.с.102-130а, 141-182 т.1).

Дослідивши в судовому засіданні копії актів приймання наданих послуг, суд встановив, що їх оформлено відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704. У зв'язку з чим ці акти є первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належний доказ у справі.

Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що із наданих до перевірки позивачем первинних документів не можливо встановити обґрунтування необхідності маркетингових досліджень, період їх проведення, територію, назву виду продукції, очікуваний результат з огляду на наступне.

Як вбачається з довідки вих.№157 від 06.04.2017 (а.с.3 т.2), обсяг реалізації продукції позивача у торгових мережах ТОВ "АТБ-Маркет" саме після укладення у вересні 2014 року договору з ПП "Орім" зріс, зокрема у лютому-березні 2015 року. Так, у вересні 2014 року реалізовано продукції на суму 1882968,00 грн, а вже у жовтні після одного місяця надання послуг ПП "Орім" обсяг проданої продукції склав 3554925,60 грн, тобто у два рази більше. У листопаді 2014 року продано менше продукції, але у порівнянні тільки із попереднім жовтнем місяцем, а у порівнянні із місяцями з травня по серпень 2014 року, коли ПП "Орім" не надавались послуги, обсяг проданої продукції у листопаді був більшим у середньому приблизно на 1 млн. грн і вже у січні 2015 року обсяг продажу склав 2628514,56 грн, лютому 2015 року – 4204105,92 грн, березні 2015 року – 5717120,64 грн.

З пояснень слідує, що завдяки звітам ПП "Орім" була можливість здійснювати планування виробництва і продажів, діяти в напрямку освоєння випуску нових товарів і розширення виробництва, якщо передбачається зростання обсягу продажів, або приймати ряд екстрених заходів при зниженні попиту, відслідковувати зміну середньої ціни відвантаження товару при наявності різних бонусів або знижок партнерам, побачити динаміку продажів і порівняти з попереднім місяцем, що допоможе своєчасно виявити значущі відхилення в продажах для їх коригування, аналізувати динаміку продажів як індивідуально по кожному обраному магазину, так і групувати торговельні точки мережі по територіальній приналежності для оцінки динаміки продажів за територіальним одиницям.

Для можливості конкурування у ринковому середовищі товариство змушене значно більше звертати уваги до питань вивчення кон'юнктури ринку, дослідження переваг покупців, прогнозування обсягу продажу, дослідження ефективності рекламної діяльності.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу про необхідність проведення маркетингових досліджень від 01.01.2015 № 01/01/15-1 (а.с. 23 т. 2) у зв'язку із ростом конкуренції на ринку збуту, бажанням збільшити обсяги продажу продукції та якісної представленості продукції на ринку товарів, що виробляється підприємством, ТОВ "Укрпродснекгруп" планувало укласти договори про надання маркетингових послуг.

Наказ про необхідність проведення маркетингових досліджень від 01.01.2015 № 01/01/15-1 ТОВ "Укрпродснекгруп" для перевірки на запит Полтавської ОДПІ не надсилався, однак, наданий позивачем до суду.

У додатках до договору № 149 від 01.01.2015 зазначено, що термін надання послуг згідно з даними додатків дорівнює звітному періоду і може бути автоматично продовжений на весь термін дії договору. Під звітним періодом у цих додатках мається на увазі лютий та березень 2015 року.

Також суд зазначає, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені; детальний зміст господарської операції може бути встановлений шляхом аналізу у сукупності усіх документів, складенням яких опосередковано виконання операції (у тому числі договорів) й за відсутності дублювання тих самих відомостей у документах.

Таким чином, суд дійшов висновку, що залучені до матеріалів справи копії звітів про надані послуги у повній мірі розкривають зміст таких послуг.

Пунктом 4.1 договору про надання маркетингових послуг від 01.01.2015 №149 обумовлено, що при неявці уповноваженого представника замовника в обумовлені терміни акт здачі-прийняття послуг направляється на адресу замовника цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення поштового відправлення.

На вимогу суду позивач надав копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.4-5 т.2), що слугують доказом дотримання сторонами вимог пункту 4.1 договору про надання маркетингових послуг від 01.01.2015 №149.

З акта перевірки слідує (а.с.24-24 т.1), що оплата здійснювалась у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ПП "Орім". Станом на 31.03.2015 рахувалася кредиторська заборгованість по розрахунках з ПП "Орім" у розмірі 105660,00 грн.

На підтвердження сплати за договором про надання маркетингових послуг від 01.01.2015 №149 позивачем надано копії платіжних доручень ( а.с. 67-72 т.2).

Стосовно посилань в акті перевірки на невідповідність місця реєстрації ПП "Орім" місцю складанню первинних документів та посилання на звіт ПП "Орім" по ф.1 ДФ, суд вважає за необхідне зазначити, що неперебування контрагента за податковою адресою, відсутність у нього трудових і матеріально-технічних ресурсів не знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з виконанням ПП "Орім" даних послуг, не доводять неможливості виконання названим контрагентом договірних зобов'язань перед позивачем. Адже для поставки цих послуг наявність у виконавця значного обсягу власних ресурсів не вимагається; відповідні ресурси можуть бути залучені на умовах найму тощо.

Відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Водночас відсутній у матеріалах справи вирок суду щодо працівників ПП "Орім".

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на отримання податкової інформації від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про встановлення факту формування податкових зобов’язань по операціях з підміни товарів, що свідчать про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб’єкта до схеми формування штучного податкового кредиту (а.с.210-216 т.1), оскільки порушення податкового законодавства з боку контрагентів платника податків не може автоматично свідчити про наявність порушень податкового законодавства саме з боку позивача без підтвердження належними та допустимими доказами, а отже, не може тягнути за собою настання негативних наслідків для нього.

При цьому слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Указане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України, зокрема від 01.06.2010 у справі № 21-573во10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 10528520), від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14222198), у яких зазначено, що якщо контрагент не виконав свого зобов’язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 у пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. Такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб’єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Зазначені відповідачем обставини не є підставою для донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження реального здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп" до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродснекгруп" (код ЄДРПОУ 36333544) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2118,31 (дві тисячі сто вісімнадцять гривень тридцять одна копійка).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна