Справа № 813/1283/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року № 813/1283/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представник позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 2 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування постанов в частині, -

В С Т А Н О В И В :

03 квітня 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (надалі ТзОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс», позивач) до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі Сихівський ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області, відповідач 1), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі - Управління державної реєстрації ГТУЮ у Львівській області, відповідач 2) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3, третя особа), у якій згідно заяви про уточнення позовних вимог просить:

-скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37637008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої Львівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру № 28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21;

-скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37627008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру № 28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21.;

-скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №38238891 від 31.05.2013 року виданою Державною виконавчою службою Яворівського районного управління юстиції Львівської області в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру № 28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21.

Ухвалою судді від 04.04.2017 року відкрито провадження, у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.09.2008 року ОСОБА_4 (позичальник) уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір №1308/0908/45-006. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором був укладений іпотечний договір №1308/0908/45-006-Z-1 від 02.09.2008 року (надалі - іпотечний договір). За умовами договору ОСОБА_4, як іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами наступне нерухоме майно: квартиру №28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 07.02.2017 позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №1308/0908/45-006-Z-1 від 02.09.2008 року накладено арешти: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37637008 від 18.04.2013 виданою Сихівським відділом державної виконавчої Львівського міського управління юстиції; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 37627008 від 18.04.2013 виданою Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. На переконання позивача, дані арешти було накладено з порушення вимог законодавства оскільки державним виконавцем під час виконавчого провадження, не повною мірою були проведені виконавчі дії, передбачені п.3. ст.51 Законом України «Про виконавче провадження» відповідно до якого на державного виконавця покладено обов'язок, повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. У разі виявлення зареєстрованого обтяження державний виконавець не накладає арешт на предмет іпотеки, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки не підлягає реалізації для примусового виконання рішення. Відтак, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі Сихівський відділ державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області проти позову заперечили, подали заперечення на позовну заяву, відповідно до яких зазначають, що на виконанні у Сихівському ВДВС ЛМУЮ перебувало виконавче провадження №37637008 щодо примусового виконання ухвали №1329/5045/2012 року від 13.02.2013 року виданої Яворівським районним судом Львівської області про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Так, 18.04.2013 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області на підставі та керуючись ст.17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою і накладено арешт на майно боржника. Водночас, 17.05.2013 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області керуючись п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Окрім цього, зазначають, що виконавчого провадження №37627008 від 18.04.2013 року на виконанні у Сихівському відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області не перебуває і не перебувало, перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження за даним номером не числиться. Таким чином, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_3 жодних пояснень чи будь-яких інших клопотань на адресу суду не скеровувала.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі із урахування заяви про уточнення позовних вимог та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача 2 проти позову заперечила та просила суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач 1 та третя особа явку уповноважених представник у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02.09.2008 року ОСОБА_4 (позичальник) уклав з ВАТ «Сведбанк» Кредитний договір №1308/0908/45-006 (надалі -кредитний договір).

За умовами вказаного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором був укладений іпотечний договір №1308/0908/45-006-Z-1 від 02.09.2008 року.

За умовами договору ОСОБА_4, як іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами наступне нерухоме майно: квартиру №28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Кавалерідзе, буд. 21.

Водночас, обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

28.11.2012 року АКБ «ТАС-Комерцбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк». АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступило ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»», відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором.

07.02.2017 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №1308/0908/45-006-Z-1 від 02.09.2008 року накладено арешти:

-постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37637008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої Львівського міського управління юстиції;

-постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 37627008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

17.05.2013 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області керуючись п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №37637008.

Більше того, 23.11.2016 року та 13.01.2017 року позивач звертався з інформаційними запитами до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про надання інформації, щодо постанови про арешт майна боржника ВП №37627008 від 18.04.2013 року, на підставі якої було обтяжено майно (квартиру №28 за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21), зокрема просив надати інформацію стосовно наявності або відсутності допущеної реєстратором помилки при реєстрації арешту по постанові ВП №37627008 від 18.04.2013 року.

У відповідях Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 14.11.2016 року, 27.12.2016 року, 17.01.2017 року на вказані вище запити не вказано інформації про те чи арешт накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37627008 від 18.04.2013 був помилковим чи ні, а також на підставі яких постанов про арешт майна боржника було обтяжене майно боржника.

Вважаючи вищевказані рішення таким, що було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають виконанню та примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21.04.1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №606).

Відповідно до п.3. ст.51 Законом України «Про виконавче провадження», на державного виконавця покладено обов'язок, повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

У разі виявлення зареєстрованого обтяження державний виконавець не накладає арешт на предмет іпотеки, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки не підлягає реалізації для примусового виконання рішення.

Судом встановлено, що згідно з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08.05.2013 року арешт на квартиру №28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21 накладено на підставі постанови №37637008 від 18.04.2013 року номер запису про обтяження 883024 де власником виступає ОСОБА_3.

Згідно з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08.05.2013 року арешт на квартиру № 28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21 накладено на підставі постанови №37637008 від 18.04.2013 року номер запису про обтяження 882714 де власником виступає ОСОБА_6.

Як вбачається із матеріалів справи, державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, роз'яснивши йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.3 ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

Водночас, суть порушеного права позивача полягає в тому, що іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зокрема, боржник недобросовісно виконував взяте на себе забовязання, а саме, обов'язок повертати грошові кошти, відповідно до умов кредитного договору. Водночас, позивачем неодноразово були здійснені спроби, щодо спонукання боржника, в добровільному порядку погасити заборгованість за кредитним договором, згідно програм лояльності, тобто вживались заходи щодо стягнення заборгованості, проте безрезультатно.

За змістом ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Зважаючи на черговість реєстрації обтяжень. позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Закону України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Водночас, суд зазначає, що у звязку з існуванням накладеного арешту на нерухоме майно, розташованого за адресою предмета іпотеки: АДРЕСА_2, м.Львів, позивач не може скористатись свої правом щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Таким чином, існування арешту, який накладений на предмет іпотеки унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності.

З огляду на вище викладене суд зазначає, що предмет іпотеки має бути звільнений з-під арешту, шляхом ухвалення рішення про задоволення частково заявленого адміністративного позову про скасування постанов в частині накладення арешту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України №0870/5301/12 від 01 березня 2016 року.

З огляду на це, суд вважає, що позовна вимоги в частині скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37637008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої Львівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру № 28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кавалерідзе, буд. 21 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37627008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру №28, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Кавалерідзе, буд.21 та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №38238891 від 31.05.2013 року виданою Державною виконавчою службою Яворівського районного управління юстиції Львівської області в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру №28, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кавалерідзе, буд.21, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не підтверджено існування вищевказаних постанов, а відтак їх протиправність та неправомірність. Зокрема, не доведено наявність вищевказаних постанов, а саме, те що Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37627008 від 18.04.2013 року та винесення Державною виконавчою службою Яворівського районного управління юстиції Львівської області постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №38238891 від 31.05.2013 року.

Більше того, згідно поданих відповідачами пояснень виконавчого провадження №37627008 від 18.04.2013 року на виконанні у Сихівському відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області не перебуває і не перебувало, перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження за даним номером не числиться

Таким чином, вказані позовні вимоги в частинні скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37627008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру №28, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кавалерідзе, буд.21 та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №38238891 від 31.05.2013 року виданою Державною виконавчою службою Яворівського районного управління юстиції Львівської області в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру №28, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кавалерідзе, буд.21 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №37637008 від 18.04.2013 року виданою Сихівським відділом державної виконавчої Львівського міського управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру №28, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кавалерідзе, буд.21

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» сплачений судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 липня 2017 року.