Справа № 825/1696/16
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 червня 2017 року м. Київ К/800/7108/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Маринчак Н.Є., перевіривши відповідність вимогам статті 213 КАС України матеріали касаційної скарги Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі №825/1696/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування в частині податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій,-

встановив :

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської ОДПІ від 08 липня 2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110676,51 грн., вимогу від 21 вересня 2016 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 128428,31 грн. та рішення від 21 вересня 2016 року № в частині застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 15625,47 грн.

Підставою для здійснення зазначених донарахувань став висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 21 квітня 2016 року №460/13/НОМЕР_1, щодо порушення позивачем статті 177 Податкового кодексу України внаслідок неправомірного віднесення до складу витрат вартості пального з урахуванням сум податку на додану вартість, а також ненадання до перевірки документів, що підтверджують здійснення витрат протягом 2013 року на загальну суму 142095,00 грн., протягом 2014 року на загальну суму 371529,79 грн., протягом 2015 року на загальну суму 23833,31 грн.

Крім того, під час проведення контрольного заходу відповідач дійшов висновку про недотримання ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», підпункту 2 пункту 5 розділу 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, з огляду на заниження єдиного внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу, на 128428,31 грн. внаслідок заниження оподатковуваного доходу.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наведені обставини, викладені в акті перевірки від 21 квітня 2016 року №460/13/НОМЕР_1, не знайшли свого підтвердження в судовому процесі.

Зокрема, з'ясовано, що позивач здійснює перевезення вантажним автомобільним транспортом, в тому числі міжнародні перевезення вантажів. При здійсненні цих перевезень ФОП ОСОБА_1 заправлявся пальним на автозаправних станціях ПП «Лукойл України», які знаходяться за межами митної території України, а отже, постачання такого пального не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Крім того, на вимогу податкового органу від 16 червня 2016 року №1238/М/25-26-13-02-16 під час розгляду скарги позивачем надано копії первинних документів, що підтверджують здійснення ним витрат протягом 2013 року на загальну суму 142095,00 грн., протягом 2014 року на загальну суму 371529,79 грн., протягом 2015 року на загальну суму 23833,31 грн. Будь-які зауваження щодо поданих документів з боку відповідача були відсутні.

Зазначену первинну документацію долучено платником і до матеріалів справи, досліджено судами першої та апеляційної інстанцій, за наслідками чого спростовано висновок контролюючого органу про включення позивачем до складу витрат сум, які документально не підтверджені.

Наведене, відповідно, на переконання судів, обумовлює й необґрунтованість твердження податкового органу про заниження ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу, на 128428,31 грн. внаслідок заниження оподатковуваного доходу.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Чернігівська ОДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішень судів попередніх інстанцій та прийняття нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З наведених законодавчих приписів випливає, що касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішення справи та/або порушення судами норм процесуального права із зазначенням того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення спору.

Однак зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається допущеного судами невірного правозастосування, а доводи касаційної скарги не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Висновки судів, покладені в основу прийняття оскаржуваних рішень, ґрунтуються на правильному тлумаченні та застосуванні правових норм.

Отже, враховуючи те, що зміст оскаржуваних судових рішень не дає підстави для висновку про те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права, обґрунтування касаційної скарги, її зміст й доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки застосування судами норм права відповідає усталеній практиці Вищого адміністративного суду України, тому слід відмовити у відкриті касаційного провадження.

Згідно з частиною шостою статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги або про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а касаційна скарга залишається у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі №825/1696/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування в частині податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлених статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Маринчак