Справа № 815/2701/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2701/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 год. 15 хв.

04 липня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні - відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення суми завданої моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні - відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати неправомірною бездіяльність Головного управління ДФС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та неотриману суму грошової допомоги на оздоровлення;

зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних роки служби згідно зі ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 14.08.2013 р. по 14.08.2014 р. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14.08.2013 р. по день фактичного розрахунку;

зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік - 35 діб, за 2010 рік - 40 діб, за 2011 рік - 40 діб, за 2012 рік - 40 діб, за 2013 рік - 40 діб, що разом складає 230 діб з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14.08.2013 року по день фактичного розрахунку;

зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 неотриману суму грошової допомоги на оздоровлення за період з 2008 р. по 2013 р., виходячи з суми місячного грошового забезпечення з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14.08.2013 року по день фактичного розрахунку;

стягнути з Головного управління ДФС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

Ухвалою суду від 15 травня 2017 року відкрито провадження у справі.

Позивач та представник позивача у судове засідання 29.06.2017 року з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з червня 2001 року позивач проходив службу в органах Державної податкової адміністрації, остання займана посада - старший оперативний уповноважений відділу боротьби з суб'єктами господарювання, які мають ознаки фіктивності і незаконним відшкодуванням податку на додану вартість відділу податкової міліції Комінтернівської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області. Постановою старшого слідчого прокуратури Одеської області від 17.03.2008 року ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади, як обвинуваченого в кримінальній справі № 46, провадження у якій було закрито 25.12.2015 року у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості позивача. Зазначені обставини послугували підставою звернення позивача до Головного управління ДФС в Одеській області з рапортом від 13.01.2016 року про визначення місця подальшого проходження служби та допущення до виконання службових обов'язків та нарахування грошового утримання з дня відсторонення по час поновлення. Не отримавши відповіді, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду разом з позовом про поновлення на посаді. За наслідками розгляду справи № 815/438/16, постановою суду від 08.11.2016 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 р. рішення першої інстанції залишено без змін. 09.02.2017 року позивач звернувся до Головного управління ДФС в Одеській області з заявою про виплату грошової допомоги, проте за наслідками розгляду зазначеної заяви листом від 10.03.2017 року № 869/К/15-32-05-02-09 Головне управління ДФС в Одеській області відмовило в її задоволенні у зв'язку з відсутністю первинної документації в управлінні фінансування, бухгалтерського обліку та звітності. Представник позивача вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує право позивача на отримання належних виплат.

Представник відповідача у судове засідання 29.06.2017 року з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, в тому числі, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях по справі (а.с. 79-83). Так, представником Головного управління ДФС в Одеській області зазначено, що наказом ДПА в Одеській області від 21.03.2008 року № 236-о, ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади на підставі постанови слідчого прокуратури Одеської області Бойко А.Г. Наказом від 22.08.2013 року № 222-о ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України у зв'язку з скороченням штатів та призначено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки у період з 2008 по 2013 роки. Листом від 14.08.2013 року № 45/15-32-04-00-19 ОСОБА_1 було запрошено до відділу управління Міндоходів в Одеській області для проведення розрахунку, отримання трудової книжки та повернення службового посвідчення, однак з невідомих відповідачу причин позивач не з'явився.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області до суду не з'явилась, була сповіщена належним чином та завчасно про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Відтак, на підставі положень ч.6 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними в справі письмовими доказами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини.

Позивач з червня 2001 року проходив службу в органах податкової міліції Головного управління ДФС в Одеській області (ГУ ДПА в Одеській області та ГУ Міндоходів в Одеській області) в період з 26.06.2001 року по 14.08.2013 року, остання посада з 2007 року - старший оперативний уповноважений відділу боротьби з суб'єктами господарювання, які мають ознаки фіктивності і незаконним відшкодуванням податку на додану вартість відділу податкової міліції Комінтернівської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області та мав спеціальне звання майора податкової міліції.

14.03.2008 року стосовно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 46 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Наказом ДПА в Одеській області № 236-о від 21.03.2008 року позивача відсторонено від займаної посади на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Одеської області Бойко А.Г. та припинено виплату грошового утримання на період відсторонення від займаної посади відповідно до наказу ДПА України від 07.02.2001 року № 43 «Про затвердження Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обов'язків (посади) особам, підданим арешту та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі» (а.с 89).

Наказом ДПА в Одеській області № 272-о від 01.04.2008 року «Про звільнення з посад та зарахування у розпорядження органів державної податкової служби працівників податкової міліції» ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження ДПА в Одеській області з 31.03.2008 року (а.с. 90).

13.06.2013 року старшими інспекторами з ОД ВПСуПМ УП ДПС в Одеській області Мельшиком М.О. та Жаріковим Д.О. і старшим оперуповноваженим з ОВС відділу обліку та зонального контролю штабу УПМ ДПС в Одеській області Потьомка А.Ф. був складений акт відмови позивача від підпису попередження про наступне звільнення, згідно якого 13.06.2013 року в 09 год. 35 хв. у приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси позивачу було надано для ознайомлення та підпису попередження про наступне звільнення, проте, ознайомившись із вказаним попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації праці, а саме: у зв'язку з реорганізацією ДПС в Одеській області згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", наказом ДПС України від 26.04.2013 року № 11 "Про реорганізацію ДПС в окремих областях, мм. Києва та Севастополі, Центрального офісу", останній відмовився від його підпису (а.с. 92).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 14.08.2013 року № 45/15-32-04-00-19 позивача було запрошено до Головного управління ДФС в Одеській області для проведення розрахунку, отримання трудової книжки та повернення службового посвідчення, однак ОСОБА_1 на запрошення не з'явився (а.с. 94).

Наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області № 222-о від 22.08.2013 року майора податкової міліції ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України у зв'язку із скороченням штатів та призначено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки у період з 2008 по 2013 рік, а саме за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік тривалістю 35 діб, за 2010 рік тривалістю 40 діб, за 2011 рік тривалістю 40 діб, за 2012 рік тривалістю 40 діб, за 2013 рік тривалістю 40 діб. Серед іншого на підставі ст. 9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (з наступними змінами і доповненнями) позивачу призначено виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним званням, з урахуванням норм наказу ДПА України від 07.07.2001 року № 43 «Про затвердження Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обов'язків (посади) особам, підданим арешту та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі (а.с. 93).

Як зазначено в адміністративному позові, 25.12.2015 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Одеської області кримінальне провадження у справі № 46 закрито, що стало підставою для звернення позивача до начальника Головного управління ДФС в Одеській області з рапортом від 13.01.2016 року про визначення місця подальшого проходження служби та допущення до виконання службових обов'язків, провести нарахування грошового утримання з дня відсторонення до теперішнього часу (а.с. 95) .

На вказаний рапорт відповідачем була надана відповідь листом від 08.02.2016 року № 105/К/15-32-04-01-11, в якому, зокрема, зазначено про те, що наказом ГУ Міндоходів в Одеській області від 12.08.2013 року № 222-о позивача звільнено в запас Збройних Сил України за ст. 64 "г" (через скорочення штатів) 14.08.2013 року. Також у вказаному листі зазначено, що 14.08.2013 року ГУ Міндоходів в Одеській області на адресу позивача направлялось запрошення від 14.08.2013 року № 175/К/15-32-04-02-19 щодо прибуття до відділу проходження служби у податковій міліції управління персоналу ГУ Міндоходів в Одеській області для проведення розрахунків, отримання трудової книжки та повернення службового посвідчення. З урахуванням викладеного, у наведеному листі зазначено про те, що підстави для поновлення позивача в органах податкової міліції та на колишній посаді відсутні. Крім того, позивачу запропоновано звернутись за відшкодуванням грошового утримання у порядку, встановленому наказом Міністерства юстиції України від 03.04.1996 року № 4/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Не погоджуючись з наказом № 222-о від 22.08.2013 року, позивач оскаржив його до Одеського окружного адміністративного суду. За наслідками розгляду справи № 815/438/16 за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу № 222-о від 22.08.2013 року та поновлення на посаді ухвалою суду від 08.11.2016 року в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міндоходів в Одеській області № 222-о від 12.08.2013 року про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1 у запас Збройних сил України за ст. 64 п. "г" (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" - залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року залишено без змін.

09.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС в Одеській області з листом щодо здійснення розрахунку грошової компенсації за невикористані відпустки та просив провести виплату грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та відповідної грошової компенсації за невикористані частини чергових відпусток (а.с. 13-14).

Листом Головного управління ДФС в Одеській області від 10.03.2017 року (вих. № 869/К/15-32-05-02-09) позивача повідомлено, що нарахування та виплату компенсаційних виплат позивачу здійснено не було, оскільки відсутні підстави для таких виплат (а.с. 15-16).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску. ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів. У складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України.

Згідно п.п. 353.1, 353.4, 353.4.2. ст. 353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання: старший начальницький склад: майор податкової міліції.

Відповідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час звільнення), виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік.

Судом встановлено, що вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 складає 17 років 10 місяців 9 днів (а.с. 93).

Відповідно до позовної заяви позивач просить визнати неправомірною бездіяльність Головного управлінея ДФС в Одеській області.

Водночас, згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Таким чином, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, встановлені судом обставини суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та неотриману суму грошової допомоги на оздоровлення.

Позовна вимога про зобов'язання Головного управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних роки служби згідно зі ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є похідною від першої позовної вимоги та також підлягає задоволенню.

Згідно ст. 104 ЦПК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

За таких обставин, наказ Головного управління Міндоходів в Одеській області № 222-о від 22.08.2013 року є чинним та підлягає виконанню правонаступником Головного управління Міндоходів в Одеській області, а саме Головним управлінням ДФС в Одеській області.

Відтак, позовні вимоги щодо зобов'язання Головного управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік - 35 діб, за 2010 рік - 40 діб, за 2011 рік - 40 діб, за 2012 рік - 40 діб, за 2013 рік - 40 діб, що разом складає 230 діб є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зобов'язання Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 14.08.2013 р. по 14.08.2014 р. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14.08.2013 р. по день фактичного розрахунку, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач посилається на приписи ст.ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати », за змістом яких Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення у зв'язку із скороченням штатів 13.06.2013 року, проте останній від підпису про отримання попередження відмовився. До того ж на адресу позивача 14.08.2013 року направлялось повідомлення про його звільнення та запрошення з'явитися до відділу кадрів для проведення розрахунків та отримання трудової книжки, отже з цього часу позивач був обізнаний про призначені йому виплати, проте до суду звернувся лише 12.05.2017 року.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Проте, позивач не звертався до Головного управління Міндоходів в Одеській області із вимогою про розрахунок та не оскаржував розмір сум належних виплат.

Як вже зазначалось судом, наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області № 222-о від 22.08.2013 року майору податкової міліції ОСОБА_1 призначено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки у період з 2008 по 2013 рік, а саме за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік тривалістю 35 діб, за 2010 рік тривалістю 40 діб, за 2011 рік тривалістю 40 діб, за 2012 рік тривалістю 40 діб, за 2013 рік тривалістю 40 діб. Серед іншого, на підставі ст. 9 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (з наступними змінами і доповненнями) позивачу призначено виплату щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним званням, з урахуванням норм наказу ДПА України від 07.07.2001 року № 43 «Про затвердження Положення про виплату грошового утримання особам начальницького складу податкової міліції за час перебування в розпорядженні ДПА України, відстороненим від виконання службових обов'язків (посади) особам, підданим арешту та за час перебування під арештом, а також стосовно видачі грошових атестатів при звільненні та переміщенні по службі» (а.с. 93).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року у справі № 815/438/16 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міндоходів в Одеській області № 222-о від 12.08.2013 року про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1 у запас Збройних сил України за ст. 64 п. "г" (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" - залишено без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року залишено без змін.

Відтак, судом при розгляді справи № 815/438/16, не було встановлено протиправність наказу про звільнення позивача з займаної посади та не поновлено ОСОБА_1 на посаді. За таких обставин суд вважає неможливим задоволення позовних вимог про зобов'язання Головного управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, а також зобов'язання Головного управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму грошової допомоги з 2013 - 2014 рр. та по день фактичного розрахунку.

Окрім іншого, суд зазначає, що згідно з матеріалами справи, позивач звернувся з заявою до відповідача про нарахування та виплату 09.02.2017 року (а.с. 13-14).

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про зобов'язання Головного управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 14.08.2013 р. по 14.08.2014 р. з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14.08.2013 р. по день фактичного розрахунку та зобов'язання Головного управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 неотриману суму грошової допомоги на оздоровлення за період з 2008 р. по 2013 р., виходячи з суми місячного грошового забезпечення в частині нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 14.08.2013 року по день фактичного розрахунку.

В силу ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно п.5 цього Пленуму, обов'язковому з'ясуванню при вирішення справ про відшкодування моральної шкоди піддягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Позивач у позові тільки вказує на спричинення йому моральної шкоди у розмірі 500000 гривень, але не надає жодних доказів, які про це свідчать і таких не встановлено судом, тому ця позовна вимога не задовольняється.

Під час судового розгляду не встановлено та позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами причинного зв'язку між шкодою та діями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Підсумовуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та з'ясовуючи питання щодо визначення наявності шкоди взагалі та обов'язку її відшкодування, суд, вважає необґрунтованими, непідтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно відшкодування йому моральної немайнової шкоди у розмірі 500000 гривень.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні - відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення суми завданої моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані 230 днів відпустки та неотриману суму грошової допомоги на оздоровлення.

Зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років служби згідно зі ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2008 рік тривалістю 35 діб, за 2009 рік - 35 діб, за 2010 рік - 40 діб, за 2011 рік - 40 діб, за 2012 рік - 40 діб, за 2013 рік - 40 діб, що разом складає 230 діб.

Зобов'язати Головне управління ДФС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 неотриману суму грошової допомоги на оздоровлення за період з 2008 р. по 2013 р., виходячи з суми місячного грошового забезпечення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина