Справа № 826/2947/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2017 року № 826/2947/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вєкуа Н.Г., суддів: Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особаМіністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Центральна атестаційна комісія Національної поліції України
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1), Національної поліції України (далі - відповідач-2), Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - відповідач-3), третя особа - Центральна атестаційна комісія Національної поліції України, у якій просить суд:

1) визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 та скасувати наказ Національної поліції України №68о/с від 29.01.2016 року та наказ №84о/с від 09.02.2016 року, яким внесено часткові зміни до пункту наказу Національної поліції України №68 о/с від 29.01.2016 року щодо звільнення з 12.02.2016 року за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію";

2) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Миколаївській області Національної поліції України;

3) стягнути грошове утримання за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що наказ про його звільнення видано протиправно, оскільки при проведенні атестації ОСОБА_1 істотно порушено вимоги Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1465 від 17.11.2015 року, статті 57 Закону України "Про національну поліцію" та частини другої статті 19, статті 43 Конституції України.

Представники Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Національної поліції України та третьої особи в судове засідання не з'явилися, письмових заперечень проти позову не надали.

Представник Національної поліції України заперечував проти задоволення позовних вимог мотивуючи тим, що спірний наказ прийнято на підставі приписів чинного законодавства та атестаційного листа за наслідками проходження атестування, а тому є правомірним та не підлягає скасуванню.

В судовому засіданні, суд керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Національної поліції України №68о/с від 29.01.2016 року по особовому складу по Департаменту внутрішньої безпеки звільнено полковника поліції ОСОБА_1 (М-047229), начальника управління внутрішньої безпеки в Миколаївської області з 02.02.2016 року, з виплатою компенсації за 7 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час.

Наказом Національної поліції України №84о/с від 09.02.2016 року по особовому складу внесено часткові зміни до пункту наказу Національної поліції України №68о/с від 29.01.2016 року щодо звільнення ОСОБА_1 (М-047229), начальника управління внутрішньої безпеки в Миколаївської області департаменту внутрішньої безпеки. Уважати його таким, що звільнений з 12.02.2016 року, з виплатою компенсації за 4 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2016 році та вислугою років на день звільнення.

Вважаючи вказані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України "Про Національну поліцію" (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом частини першої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Приписами частини другої статі 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належить призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у частині другій статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", не передбачено, а, відтак, вказаний перелік є вичерпним, що відповідає правовій позиції, викладеній у пункті 2 висновків Аналізу судової практики оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації, затвердженого Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" №11 від 29.09.2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", рішення про проведення атестування, приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

При цьому, згідно з пунктом 2 висновків Аналізу судової практики оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації, затвердженого Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" №11 від 29.09.2016 року, вказане положення у взаємозв'язку з положенням частини другої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

На підтвердження вказаного відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не надано суду доказів прийняття керівником органу поліції наказу про проведення атестування саме позивача із зазначенням причин його проведення у відповідності до переліку, визначеного приписами частини другої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у даному випадку тестування позивача проводилося з метою з'ясування під час проведення атестування рівня їх професійних якостей, мотивації особи, що спонукає до поведінки на досягнення цілей у службі, що в свою чергу передбачає встановлення рівня розвинутості у суб'єкта, емоційного ставлення до професійної діяльності, вміння адаптувати свою поведінку відповідно до ситуації, що виникають, вміння будувати процес спілкування, сформованості здібностей як мислення, уявлення, спостережність, комунікативних умінь і широкого набору професійно значущих властивостей: емоційної стабільності, самоконтролю, щирості, доброти, наполегливості тощо.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що вказана підстава не відповідає наведеним вище приписам частини другої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", відтак, у Національної поліції України та Центральної атестаційної комісії Національної поліції України були відсутні законодавчо мотивовані підстави для проведення атестації ОСОБА_1 у межах спірних правовідносин.

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якого працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у статтях 49, 61 Закону України "Про Національну поліцію", до яких, зокрема, належать досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Докази такої невідповідності позивача у матеріалах справи відсутні, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано.

У відповідності до статті 58 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Доказів того, що позивач був призначений на одну з посад, передбачених частиною другою статті 58 Закону України "Про Національну поліцію", відповідачі не надали.

Отже, суд виходить з того, що позивач не був прийнятий на службу на тимчасовій основі. Іншого з матеріалів справи не вбачається, а відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не доведено.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що проведення атестування відносно позивача не відповідає вимогам Закону України "Про Національну поліцію".

Крім того, на виконання вимог частини п'ятої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" наказом Міністра внутрішніх справ України №1465 від 17.11.2015 року була затверджена Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських (ту і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами пункту 5 розділу І Інструкції передбачено, що атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

У свою чергу, відповідно до пункту 8 розділу IV Інструкції, на поліцейського, який атестується, складається атестаційний лист, у якому зазначаються такі відомості: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Згідно з пунктами 10-13 розділу IV Інструкції, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Згідно з пунктом 15 розділу IV Інструкції, атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Приписами частини першої статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що під час проведення атестування підлягають оцінці не тільки критерії, зазначені у пункті 16 розділу IV Інструкції, а також ділові та особисті якості поліцейського.

Усі рішення атестаційної комісії, згідно з пунктом 20 розділу IV Інструкції, оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

З наявної у матеріалах справи копії протоколу Центральної атестаційної комісії №2 Національної поліції України №24/12/15-3 від 24.12.2015 року вбачається, що під час проведення атестування позивача було досліджено атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на поліцейського, перелічених у самій формі бланку, а саме: декларацію про доходи, послужний список (форма1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" та інформацію з відкритих джерел, за результатами розгляду яких вказано, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Жодних інших документів (заяви чи скарги на дії позивача, акти службових розслідувань, відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) атестаційна комісія не досліджувала. Крім того, протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять будь-яких відомостей про те, яким саме вимогам, що пред'являються до особи, яка перебуває на посаді, яку обіймав позивач, він не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність.

При цьому, у протоколі Центральної апеляційної атестаційної комісії №2 Національної поліції від 15.01.2016 року, копія якого наявна у матеріалах справи, вказано, що скаржником не набрано 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, у зв'язку з чим подана скарга розгляду не підлягає.

З огляду на викладене вбачається, що під час атестування позивача не досліджувалась можливість або неможливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією, з урахуванням того, що результатами тестування не є єдиним джерелом інформації, яким повинна керуватися атестаційна комісія при складенні висновків.

Також, суд звертає увагу, що в атестаційному листі від 23.12.2015 року безпосереднім керівником позивача - першим заступником директора ДВБ НП України полковником поліції Ковалем Є.О. вказано, що ОСОБА_1 за період служби в органах внутрішніх справ зарекомендував себе професійно грамотним, старанним фахівцем. Під час вирішення службових питань зарекомендував себе професійно грамотним, старанним фахівцем . Під час вирішення службових питань проявляє принциповість, цілеспрямованість, наполегливість. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня.

Отже, на думку суду рішення, оформлене протоколом №24/12/15-3 від 24.12.2015 року є необґрунтованим.

Відтак, виходячи з такого, що вказаний висновок виступив єдиною підставою для прийняття наказу Національної поліції України №68о/с від 29.01.2016 року, яким полковника поліції ОСОБА_1 (М-047229), начальника управління внутрішньої безпеки в Миколаївської області звільнено з 02.02.2016 року та наказу №84о/с від 09.02.2016 року, яким внесено часткові зміни до пункту наказу Національної поліції України №68о/с від 29.01.2016 року щодо звільнення останнього з 12.02.2016 року за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію", то такі накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Так, згідно з вимогами пункту 2 Порядку, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.02.2016 (наступний робочий день за днем звільнення) по 26.06.2017 (день ухвалення судового рішення), кількість днів вимушеного прогулу станом 26.06.2017 становить 339 робочих днів.

З довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №6 від 27.01.2016 року вбачається, що за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення позивача склало в загальній сумі 24 523,60 грн., а саме: 11325,60 грн. за грудень 2015 року та 13 198,00 грн. за січень 2016 року.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення складає 583,90 грн. обраховане як 24 523,60 грн. (грошове забезпечення за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням)/ 42 (кількість робочих днів у грудні 2015 року та січні 2016 року).

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 583,90 грн. х 339 робочих дня = 197 942,10 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що за змістом пунктів 1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007 року "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу у департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з останнього.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним звільнення ОСОБА_1 та скасувати наказ Національної поліції України №68о/с від 29.01.2016 року та наказ №84о/с від 09.02.2016 року, яким внесено часткові зміни до пункту наказу Національної поліції України №68о/с від 29.01.2016 року щодо звільнення з 12.02.2016 року за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію".

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Миколаївській області Національної поліції України.

4. Стягнути з департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 15.02.2015 по 26.06.2017 у розмірі 197 942 (сто дев'яносто сім тисяч дев'ятсот сорок дві) грн. 10 коп.

5. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Миколаївській області Національної поліції України та в частині стягнення з департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 12845 (дванадцять тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 80 коп. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання її копії повного тексту.

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко