Справа № 760/18861/16-а
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2017-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі судді - Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

представника позивача Краєвого Т.О.,

представника відповідача Тарасенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправними дії останнього щодо відмови в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності ІII групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та покладання на відповідача обов`язку призначити та виплатити одноразову допомогу у відповідності до перелічених законодавчих актів, мотивуючи свої вимоги наступним.

З квітня 1982 по серпень 1984 проходив військову службу в Збройних Силах СРСР, зокрема з 29 серпня 1982 по 26 липня 1984 учасник бойових дій на території Республіки Афганістан.

З 01 квітня 2016 року йому встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.

Відповідно Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Останній, листом від 18 липня 2016 року, направив подані документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України згідно Витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженого Міністром оборони України від 12 серпня 2016 року № 58, відмовило у такій виплаті, мотивуючи тим, що розглянувши подані документи комісія дійшла висновку про необхідність направлення на доопрацювання документів, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.
Представник відповідача в судовому засіданні притримувалася такої самої позиції, стверджуючи, що Міністерство оборони не має законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги позивачу на підставі вищезазначених положень закону і постанови Кабінету Міністрів України. Посилався на відсутність документів підтверджуючих отримання поранення, відсутність рішення, щодо відмови у виплаті, непідсудність даної категорії справ районному суду як адміністративному, необхідності залучення до справи в якості належного відповідача або третьої особи Київський обласний військовий комісаріат.
У судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, додатково вказав щодо способу відновлення порушеного права, з посиланням на позицію Конституційного суду України, Верховного суду України, Вищого адміністративного суду України та судової практики Європейського суду з прав людини.

Окремо представник відповідача зауважила, що відповідач не приймав рішення щодо відмови позивачу у випалті такої допомоги, а повернув документи позивача військомісаріату на доопрацювання.

На питання, яким нормативно-правовим актом передбачена можливість повернення документів на доопрацювання Міністерством оборони України - представник відповідача відповіді не надала.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбчається, що ОСОБА_1 з квітня 1982 по серпень 1984 проходи службу в Збройних силах СРСР, а з 29 серпня 1982 по 26 липня 1984 приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан.
З 01 квітня 2016 року, при первинному огляді, йому встановлено третю групу інвалідності, що настала внаслідок поранення що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії АВ № 0214435.
Позивач, в зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності, в червні 2016 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги.
Листом від 18 липня 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про те, що командування вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання грошової допомоги та направляє його документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
За результатами розгляду поданих документів, згідно з даними витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 12 серпня 2016 року №58 комісія дійшла висновку про необхідність повернення документів позивача до Київського обласного військ комісаріату на доопрацювання у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), як це передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.
16 серпня 2016 року тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив районний військкомісаріат, а останній позивача про зазначене рішення комісії.
З даного приводу слід зазначити наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 ст. 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до підпункту «б» пункту 1 ст.16-2 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІII групи.
В постановах Верховного суду України від 21 квітня 2015 року в справі № 21-135а15 та від 10 березня 2015 року в справі № 21-563а14 винесених з розгляду аналогічних справ, визначено, що виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок.
Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІII групи.
Відповідно до п. 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці МСЕК.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядку, затвердженого цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Отже, з аналізу правових норм вбачається, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, виникло з моменту встановлення інвалідності 01 квітня 2016 року.
Щодо твердження відповідача, проте, що ОСОБА_1 не надав документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), як це передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, слід зазначити наступне.
Відповідно до п.11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії:
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 р. № 402 (далі - Положення № 402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
До позову додано Витяг із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця, протокол №4711 від 10 грудня 2015 року, що здійснювалось для визначення причинного зв`язку отриманих травм, поранеь, контузій під час військової служби у країнах, де велись бойові дії. Цейде витяг з протоколу був наданий і відповідачеві разом з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Як вбачається з даного витягу, у позивача було виявлено вогнепальні осколкові поранення в ділянку голови (контузія 1982 р.), правої нижньої кінцівки наслідком яких стали рубці в лобній ділянці зліва, в надбрівній ділянці зліва, на тилі правої стопи, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2403/Ж від 03 грудня 2015 року.
На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що рішення Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України №4711 від 10 рудня 2015 року, яким встановлено, що отримані позивачем поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2403/Ж від 03 грудня 2015 року засвідчили в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2015 року по справі № К/800/7338/13, де зазначено, що форма документу який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, законодавчо не визначено, і такими документами можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
Відносно твердження представника відповідача, про те, що рішення не приймалось та сама відмова у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відсутня, а документи направлені на доопрацювання, слід зазначити наступне.
Позивач у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 подав передбачений пакет документів уповноваженому органу, яким є Київський обласний військовий комісаріат.

Відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Отже, виходячи з наведеного, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено вичерпний перелік рішень (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що приймаються розпорядником бюджетних коштів за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених в пунктах 10 і 11 цього Порядку; повернення ж документів на доопрацювання за наслідками розгляду висновку керівника уповноваженого органу даним Порядком не передбачено, а тому повернення Міністерством оборони України документів позивача на доопрацювання суперечить зазначеним вище вимогам закону.
В той же час, суд вважає за необхідне зупинитися з урахуванням редакції визначених позивачем позовних вимог на резолютивній частині постанови суду в контексті дискреційності повноважень.

Так, принцип розподілу влади дійсно заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням є здійснення правосуддя.

Судовим розглядом встановлено, що рішення компетентного органу - Міністерста оборони України - о вищезазначеному питанню не приймалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Контитуцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним нормам Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не доведено, що останній діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, питання дискреційності повноважень, суд акцентує увагу сторін на тому, що суд не може перебирати на себе функції такого органу як Міністерство оборони України та зобов`язувати приймати таке конкретне рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, зобов`язавши відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення.

Також, суд вважає неспроможними посилання представника відповідача на необхідність відмови в задоволенні позову з тих підстав, що рішення про відмову позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги безпосередньо Міністерством оборони України не приймалося, що свідчить, за переконанням представника відповідача, про те, що Міністерством оборони України ймовірно не вчинено жодних протиправних дій відносно позивача. Саму заяву про виплату такої одноразової грошової допомоги позивач також адресував безпосередньо Міністерству оборони України через військовий комісаріат, а відповідно до ч.6 ст.16-3 Закону обов`язок щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги покладено на Міністерство оборони України, відтак фактично йдеться про відмову у нарахування та виплаті допомоги саме з боку відповідача. Аналогічної правової позиції притримується і ВАС України в постанові від 15.10.2015 у справі №К/800/26489/15.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, в розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» в розмірі встановленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання. В разі відсутності осіб, які приймали участь у справі. Протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: В.С.Кицюк