Справа № 671/304/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 671/304/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бурлак Г.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

29 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волочиської міської ради Хмельницької області на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Волочиської міської ради Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Волочиської міської ради в якому просив визнати нечинним і скасувати частини рішення 39 сесії Волочиської міської ради від 28.11.2014 року № 111.

Справа розглядалась неодноразово.

Востаннє, постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року позов задоволено, а саме: визнано нечинним та скасовано п.2 рішення 39 сесії Волочиської міської ради від 28 листопада 2014 року №111 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що міська рада не скасовувала свої попередні рішення та державний акт на право власності на земельну ділянку, а визнала помилковість своїх попередніх рішень та погодилась з їх скасуванням, а також з визнанням недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку в судовому порядку, тобто діяла в межах своєї компетенції.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залучено до участі у справі №671/304/15-а в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Сторони та треті особи в судове засідання не з'явились про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Відповідач надіслав заяву про розгляд справи у відсутності представника Волочиської міської ради.

Треті особи надіслали пояснення щодо обставин справи та апеляційної скарги.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Волочиської міської ради від 27 березня 2012 року № 93 та від 10 липня 2012 року № 71 ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в м. Волочиську по вул. Кооперативна, 5а. На підставі рішення сесії Волочиської міської ради від 10.07.2012 року №71 ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №864458 площею 0,1000 га розташованої за адресою м. Волочиськ, вул. Кооперативна, 5-А.

В березні 2014 року сусід позивача ОСОБА_3 звернувся з позовом до нього про встановлення земельного сервітуту, однак згідно рішення Волочиського районного суду від 14.03.2014 року в позові ОСОБА_3 було відмовлено і ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23.04.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Волочиського районного суду від 14.03.2014 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням судів ОСОБА_3 звернувся до Волочиської міської ради про скасування її рішень від 27 березня 2012 року № 93 та від 10 липня 2012 року №71 на підставі яких позивач отримав у власність земельну ділянку.

Пунктом 2 рішення 39 сесії Волочиської міської ради від 28.11.2014 року № 111, "Про розгляд заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4А." визнано протиправними акти індивідуальної правової дії рішення Волочиської міської ради від 27.03.2012 року №93 та 10.07.2012 року №71 та погоджено з їх скасуванням, а також з визнанням недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку виданого на їх підставі на ім'я ОСОБА_2 в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що п.2 рішення 39 сесії Волочиської міської ради від 28.11.2014 року №111 є таким, що прийнятий не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, що порушує права позивача на землю, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 155 ЗК України повинне бути скасованим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Конституційним Судом України у рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначено, що системний аналіз положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

У той же час, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб'єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Так, судовим розглядом встановлено, що Волочиська міська рада рішенням від 27.03.2012 року №93 внесла зміни до п.1 рішення 30 сесії міської ради від 11.12.2009 року №1114 «Про надання дозволу на розробку технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в м. Волочиськ по вул. Кооперативна, 5а, громадянину ОСОБА_2Б.» та рішенням від 10.07.2012 року №71 затвердила технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га в м. Волочиськ по вул. Кооперативна, 5а, та надала позивачу у власність вказану земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі зазначених рішень позивач виготовив Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Зазначені рішення районної ради є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування.

Колегія суддів вказує, що приймаючи рішення від 28.11.2014 року №111 та визнаючи протиправними акти індивідуально-правової дії рішення Волочиської міської ради від 27 березня 2012 року №93 та від 10 липня 2012 року №71 та погоджуючись з їх скасуванням, а також з визнанням недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на їх підставі на імя ОСОБА_2 в судовому порядку субєкт владних повноважень фактично скасував власні рішення від 27 березня 2012 року №93 та від 10 липня 2012 року №71, на підставі яких вже виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав.

За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що позивач як власник майна та суб'єкт правовідносин заперечував проти їх зміни або ж припинення, колегія суддів вказує на помилковість позиції відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки зазначене прийнято за відсутності у районної ради у спірних правовідносинах необхідного обсягу повноважень на скасування власних ненормативних правових актів.

Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18.11.2014 у справі №21-438а14, від 17.03.2015 року у справі №21-38а15, від 04.11.2015 року у справі №21-1457а15.

До того ж суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що твердження відповідача про те, що зазначеним рішенням рада не скасовувала свої попередні рішення, а визнала їх помилковість та погодилася з їх скасуванням в судовому порядку спростовується самим змістом оспорюваного рішення, де чітко вказано : « Визнати протиправним акти індивідуально-правової дії - рішення 27.03.2012 року №93 та рішення 10.07.2012 року №71». Подальший зміст рішення свідчить про те, що на підставі рішення відповідач має намір звернутися до суду із позовом про скасування визнаних недійсними рішень та Державного акту, який виданий на їх підставі. Вказане підтверджується і змістом вимоги від 19.09.2014 року, якою до прийняття рішення суду ОСОБА_2 зобов'язано відновити прохід до домоволодіння по вул. Кооперативній, 3А.

Рішення суду, яке вступило в законну силу, має обов'язковий характер, однак відповідач, всупереч рішенню Волочиського районного суду від 14 березня 2014 року, яке набрало законної сили, намагається вплинути на права і інтереси власника земельної ділянки за адресою м.Волочиськ вул. Кооперативна, 5а та зобов'язує його на підставі рішення №111 від 28.11.2014 року надати право земельного сервітуту.

Відтак,визнавши протиправними акти індивідуально-правової дії - рішення 27.03.2012 року №93 та рішення 10.07.2012 року №71, Волочиська міська рада вийшла за межі своїх повноважень, порушивши права позивача.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно визнано нечинним та скасовано п.2 рішення 39 сесії Волочиської міської ради від 28 листопада 2014 року №111, оскільки відповідач не здійснив належний розгляд земельного спору, не запросив для його розгляду позивача та не взяв до уваги судові рішення в справі між ним і скаржниками ОСОБА_3 і ОСОБА_4А.) - рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 14.03.2014 року в справі № 671/2785/13-ц, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23.05.2014 року, якими такий же спір вже був вирішений - відмовлено скаржникам у встановленні земельного сервітуту.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Волочиської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6