Справа № 802/3628/13-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2017 р. Справа № 802/3628/13-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Середюка м.А.

позивача: ОСОБА_1

у відсутність відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно -правового контролю України"

до: ректора Вінницького національного технічного університету ОСОБА_2

про: визнання дій протиправними

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України надійшла адміністративна справа за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (далі - Комітет, громадська організація, позивач) до ректора Вінницького національного технічного університету ОСОБА_2 (далі ректор ВНТУ, відповідач) про визнання протиправною відмови щодо надання відповіді на інформаційний запит.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що 5.03.2013 року управління контролю державних органів та закладів сфери освіти і науки, що є структурним підрозділом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», направив розпоряднику інформації ректору Вінницького національного технічного університету ОСОБА_2 запит на інформацію з проханням надати належним чином засвідчені копії документів.

14.03.2013 р. відповідач направив відповідь на вказаний запит за №1-11-31, у якій зазначив: «частина інформації, яка зазначена у листі, розміщена на сайті університету (http://www.vntu.edu.ua) і є доступною».

На думку позивача, відповідь є такою, що порушує його права з наступних мотивів.

Положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» закріплює право запитувача на доступ до публічної інформації, яке гарантується обовязком розпорядників інформації надавати інформацію достовірну, повну та точну. Цей же Закон передбачає, що посилання розпорядника інформації на те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел є неправомірною відмовою в надані інформації.

Отже відповідь відповідача: «частина інформації, яка зазначена у листі, розміщена на сайті університету (http://www.vntu.edu.ua) і є доступною» - є неправомірною відмовою у надані інформації, в звязку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить визнати дію ректора Вінницького національного технічного університету ОСОБА_2, що полягає у відмові в задоволені запиту на інформацію позивача протиправною.

За наслідком розгляду вказаної справи Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято рішення, залишене без змін судом апеляційної інстанції, яким позов задоволено повністю.

За наслідком перегляду вказаних судових рішень суд касаційної інстанції прийняв ухвалу, якою постанову Вінницького окружного адміністративного суду та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду скасував, а справу направив на новий розгляд.

Скасовуючи судові рішення Вищий адміністративний суд України вказав на необхідність дослідження питання яка саме частина інформації готується до надання відповідачем, її обсяг, а також перевірка обставин справи стосовно надання чи ненадання цієї інформації у строк, передбачений частиною 4 статті 20 Закону № 2929-VІ.

Відповідно до частини пятої статті 227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Отже справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Наполягав на тому, що предметом оскарження є конкретна відповідь, викладена у листі №1-11-31 від 14.03.2013 р., якою фактично відмовлено у надані запитуваної інформації, що є протиправним. Одночасно подав клопотання, яким просив відшкодувати судові витрати у розмірі 1762 грн.

Відповідач в судове засідання не зявився, висловивши бажання у письмових поясненнях про розгляд справи за його відсутності. Водночас, у письмових поясненнях, що містяться у матеріалах справи, відповідач проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволені. Свою позицію мотивував, зокрема, тим, що запит подано особою, яка не належить до запитувачів інформації. Окрім того вказав, що частина запитуваної інформації є загальнодоступною та міститься на офіційному сайті університету. Пояснив, що заявником інформації не надано доказів оплати фактичних витрат, повязаних з копіюванням або друком запитуваних документів, що є підставою для відмови в задоволені запиту.

На вимогу ухвали суду про витребування додаткових доказів, відповідачем надано письмові пояснення згідно яких вказано, що на момент підготовки відповіді на запит про інформацію за № 79/1-13 від 5.03.2013 р. частина інформації містилась на офіційному веб-сайті, а саме: Статут ВНТУ, свідоцтво про реєстрацію ВНТУ, ліцензія ВНТУ та додатки до неї, довідка з ЄДРПУО, правила прийому до ВНТУ у 2013 році. Крім того, як відповідь на запит до надання готувалась інформація, яка містилась у документах, надісланих позивачу у якості додатка до листа №1-11-18 від 15.05.2017 р., а саме, копії: Статуту, свідоцтва про реєстрацію, довідку про включення до Державного реєстру ВНЗ, ліцензію, довідку ЄДРПУО, правила прийому до ВНТУ у 2013 році, Положення про приймальну комісію ВНТУ, наказ про затвердження складу приймальної комісії, план роботи та графік засідань приймальної комісії, квоти прийому до ВНТУ у 2013 році. Щодо запитуваної дислокації приміщень, задіяних для підготовки та проведення прийому абітурієнтів, запитувачу пояснено, що таким є приміщення, що знаходиться по Хм.шосе, 95, м. Вінниця, Вінницька область, 21021.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступне.

5 березня 2013 року управління контролю державних органів та закладів сфери освіти і науки Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (яке, згідно Положення, є консультативно-дорадчим структурним підрозділом Комітету) звернулось до ректора Вінницького технічного університету з запитом на інформацію за № 79/1-13, у якому просило у термін не пізніше пяти днів з дня отримання запиту надіслати до Управління належним чином засвідчені копії наступних документів:

- статуту ВНЗ;

- свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- довідки про включення Вінницького національного технічного університету до Державного реєстру вищих навчальних закладів України з додатками;

- ліцензію ВНЗ та додатки до неї;

- довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;

- правила прийому до ВНЗ в 2013 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ;

- наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ;

- плану роботи і графіку засідань приймальної комісії ВНЗ;

- дислокації приміщень, які задіяні для підготовки та проведення прийому абітурієнтів до ВНЗ;

- встановлених квот прийому до ВНЗ різних категорій осіб.

Додатково, з метою налагодження конструктивної взаємодії, Управління просило:

- надіслати перепустки до ВНЗ на прізвища, закріплених представників від Комітету та Управління:

- ОСОБА_1;

- ОСОБА_3;

- ОСОБА_4;

- ОСОБА_5;

- забезпечити розміщення на інформаційних ВНЗ стендах обяв Управління (додаток №1);

- забезпечити запрошення представників від Комітету та Управління на засідання приймальної комісії, інші заходи повязані з проведенням приймальної кампанії до ВНЗ.

На вказане звернення сформовано та направлено відповідь за № 1-11-31 від 14.03.2013 р., у якій повідомлено, що частина інформації, яка зазначена у листі, розміщена на сайті університету (http://www.vntu.edu.ua) і є доступною, інша готується до надання. Одночасно, з посиланням на положення пункту 19.2 Правил прийому до ВНТУ на 2013 рік, вказано, що приймальна комісія створить належні умови для присутності громадських спостерігачів на своїх засіданнях, а також надасть їм можливість ознайомлення з документами, що надаються членам комісії до засідання.

Не погоджуючись з такою відповіддю та вказуючи, що посилання розпорядника інформації на інші загальнодоступні джерела є неправомірною відмовою в наданні інформації, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 2939- VI).

Так, згідно визначення, наведеного у статті 1 Закону №2939-VІ, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

В частині першій статті 13 Закону №2939-VІ, наведено перелік розпорядників інформації, якими є:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них

Аналіз процитованого вище визначення та переліку розпорядників публічної інформації, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:

- уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

- інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VI).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації.

Частиною першою статті 22 Закону 2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Таким чином, норма закону містить вичерпний перелік обставин, існування яких надає право розпоряднику інформації відмовити у наданні інформації запитувачу.

Водночас, частиною другою цієї ж норми встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Отже, враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідь відповідача, викладена у листі за №1-11-31 від 14.03.2013 р., яка відсилає запитувача за отриманням інформації на сайт Вищого навчального закладу є неправомірною відмовою в надані інформації.

При цьому, надаючи правову оцінку оскаржуваній відповіді з урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України, що викладені в ухвалі від 14 березня 2017 року за наслідками перегляду даної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною четвертою цієї ж норми встановлено, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як видно з оскаржуваної відповіді, розпорядник інформації повідомив запитувача інформації про те, що частина інформації готується до надання. Однак не зазначив, яка саме інформація та у який термін буде підготовлена, як то передбачено ч.4 ст. 20 Закону № 2939-VI та не навів обґрунтувань продовження строку надання інформації.

Судом встановлено, що 15.05.2017 р. листом за № 1-11-118 відповідач, виконуючи запит від 14.03.2013 р. надіслав цінним листом з описом вкладень перелічені у запиті документи, а саме, копії:

- статуту ВНЗ;

- свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- довідки про включення Вінницького національного технічного університету до Державного реєстру вищих навчальних закладів України з додатками;

- ліцензію ВНЗ та додатки до неї;

- довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;

- правила прийому до ВНЗ в 2013 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ;

- наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ;

- плану роботи і графіку засідань приймальної комісії ВНЗ;

- дислокації приміщень, які задіяні для підготовки та проведення прийому абітурієнтів до ВНЗ;

- встановлених квот прийому до ВНЗ різних категорій осіб та повідомив щодо дислокації приміщень, задіяних для підготовки та проведення прийому абітурієнтів .

Отже, відповідь надійшла з порушенням строків визначених Законом № 2939-VI, що також підтверджується письмовими поясненнями (№1-09-55 від 21.06.2017 р.), наданими на вимогу ухвали суду, у яких вказано, що на адресу запитувача була надіслана інформація, що містилась в належно завірених копіях документів, а саме, надіслано лист № 1-11-18 від 15.05.2017 р. та додатки до нього.

Слід зазначити, що обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Така позицію викладена у постанові Верховного Суду України від 24.01.2017 р.

На момент звернення позивача з цим позовом таке порушення існувало, адже, як зазначалось вище, неправомірною відмовою в надані інформації є відповідь, що відсилає запитувача інформації до інших джерел такої інформації.

Стосовно заперечень відповідача з приводу заявленого позову, то такі не беруться судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, коли особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком.

Так, згідно положень статті 21 Закону № 2939-VI, інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Разом з цим, у разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Із наведеного випливає, що відмова у задоволенні запиту на підставі неоплати можлива лише за наявності одночасно двох обставин: встановлення розпорядником інформації розміру плати за копіювання або друк, повідомлення розпорядником інформації запитувачу інформації про розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання та/або друк запитаної інформації. Окрім того, при надані інформації, що становить суспільний інтерес плата за копіювання та друк не стягнється.

Проте, в оскаржуваній відповіді про необхідність оплати за копіювання, розмір такої оплати та порядок не зазначені. Більш того, такі мотиви як відсутність оплати не були підставою для відмови у надані інформації, що є предметом оскарження у цій справі.

Не стали підставою для відмови й інші мотиви зазначені у запереченнях, зокрема, що запит подано особою, яка не належить до запитувачів інформації.

З цього приводу суд також вважає за необхідне зазначити, що, як видно із запиту, його підписано начальником управління контролю державних органів та закладів сфери освіти і науки Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», яке, згідно свого Положення є консультативно-дорадчим структурним підрозділом Комітету і створено з метою здійснення громадського контролю, моніторингу, взаємодії та налагодження співпраці з державними органами та закладами сфери освіти і науки.

Згідно пунктів 4.3, 6.5 Положення про управління, Управління має право надсилати запити на інформацію та отримувати інформацію від державних органів та закладів сфери освіти і науки, їх посадових та службових осіб. Начальник управління підписує запити на інформацію, скарги, звернення, тощо.

Окрім того, окремо визначаючись щодо наявності суспільного інтересу в отримані інформації, суд враховує, що згідно частини другої статті 29 Закону України "Про інформацію" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон № 2657-ХІІ), предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Також суд враховує й особу запитувача, адже, якщо інформацію запитує журналіст або представник громадської організаці, це є додатковим аргументом на підтвердження наявності суспільного інтересу запитуваної інформації.

Отже, за сукупністю наведеного, відсутні підстави вважати, що запит подано особою, яка не належить до запитувачів публічної інформації.

Згідно частин першої, третьої статті 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази відповідача та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, дають суду підстави для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Визначаючись щодо судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою статті статті 87 КАС України, передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В свою чергу до витрат, пов'язаних з розглядом справи, серед іншого, відносяться витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду (п.2 ч.3 ст.87 КАС України).

Із положень статті 91 КАС України випливає, що витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" № 590 від 27 квітня 2006 р., встановлено, що пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла витрати - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Разом з тим, законодавством не встановлено норми відшкодування витрат на відрядження, для установ, які фінансуються не за рахунок бюджетних коштів, а відтак суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

Так, відповідно до частини сьомої статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно постанови КМ України від 2 лютого 2011 р. № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу (не більш як) по Україні 600 грн.

Суд акцентує увагу, що до складу витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, відносяться не будь-які видатки, зумовлені приїздом до суду, а серед іншого, витрати на переїзд до іншого населеного пункту сторін та їх представників та на наймання житла для сторін та їх представників у разі переїзду до іншого населеного пункту.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні та (або) представнику необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Витрати на наймання житла стороною та (або) її представником можуть підтверджуватися договором про найм (оренду) житлового приміщення або рахунком (квитанцією, чеком) з готелю. Вони відшкодовуються також лише у тому випадку, коли найм житла був зумовлений переїздом до іншого населеного пункту у зв'язку з розглядом судом справи. Строк наймання житла має бути адекватним строку, протягом якого відбувалося судове засідання.

Так, на підтвердження понесених витрат, пов'язаних з розглядом справи представником позивача надано наступні документ : посадочний документ 000В3ССС-С5ЕЗ-63F8-0001, відправлення /призначення Тернопіль - Вінниця, дата відправлення/ прибуття 15.05.17 р., вартість квитка 126,16 грн.; документ на повернення 000B3CD1-7F69-1D76-0001 від 16.05.2017р. , утримано 44,74 грн.; проїзний документ БЧ №414411, Вінниця - Київ, дата відправлення/ прибуття 16.05.17 р., вартість квитка 185,55 грн.; проїзний документ ВЙ №030752, Тернопіль - Вінниця, дата відправлення/ прибуття 29.05.17 р., вартість квитка 215,50 грн.; посадочний документ 000В3СDС-5757-FEDA-0001, відправлення /призначення Вінниця - Київ, дата відправлення/ прибуття 30.05.17 р., вартість квитка 61,94 грн.; посадочний документ 1DF3-F033-0001, відправлення /призначення Київ -Вінниця, дата відправлення/ прибуття 09.06.17 р., вартість квитка 255,08 грн.;посадочний документ 9D63-F160-0001, відправлення /призначення Вінниця - Київ, дата відправлення/ прибуття 09.06.17 р., вартість квитка 75,93 грн.; рахунок №95767 від 15.05.2017 р. ПрАТ "Саво1" готель Вінниця". проживання в готелі, вартість 440 грн.; виписка із сайту booking .com щодо бронювання двомісного номеру в Hotel Katrin вартість 350 грн.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення витрат пов'язаних із прибуттям на судові засідання, суд зазначає про наступне.

Так, на 16.05.16 р., 30.05.16 р., 09.06.17 р. були призначені судові засідання, однак 16.05.17р. справа знята з розгляду через відпустку судді, при цьому, засідання призначені на інші дати відбулися та представник позивача був присутній на них.

За таких обставин вартість квитків/посадочних документів, що підтверджує факт переїзду представника позивача з одного населеного пункту до іншого, відноситься до витрат пов'язаних з прибуттям в судове засідання сторони по справі та підлягає відшкодуванню.

Разом з тим, витрати понесені представником позивача у зв'язку із поверненням посадочного документа в сумі 44,74 грн., відшкодуванню не підлягають, оскільки не є безспосередніми витратами понесеними на переїзд до іншого населеного пункту представника сторони.

В частині відшкодування витрат на наймання житла, суд акцентує увагу, що представником позивача не надано копію договору найму (оренди) житлового приміщення або рахунку (квитанцію, чек) з готелю Hotel Katrin, які б підверджували понесені ним витрати на проживання в сумі 350 грн.

При цьому необхідно вказати, що витяг із сайту booking.com, такі витрати підтверджувати не може, адже не є належним документом, завіреним печаткою, відтак кошти в сумі 350 грн. 00 коп. відшкодуванню не підлягають.

Разом з тим, витрати на наймання житла ПрАТ "Саво1" готель Вінниця" в сумі 440 грн. підлягають відшкодуванню, оскільки підтверджені рахунком №95767 від 15.05.2017 р.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат, що пов'язані із прибуттям його представника до суду, а саме витрати на придбання квитків /посадочних документів в сумі 920,16 грн. та наймання житла в сумі 440 грн.

Окрім того, з огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер та позов підлягає задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовільнити повністю.

Визнати протиправною відмову ректора Вінницького національного технічного університету ОСОБА_2, викладену у листі № 1-11-31 від 14.03.2013 р., що полягає у відмові в наданні інформації на запит за № 79/1-13 від 5.03.2013 р.

Стягнути на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно -правового контролю України" (03035, м. Київ, вул. Петрозаводська,2-а) судовий збір сплачений згідно квитанції від 14.08.2013 р. у розмірі 34,41 (тридцять чотири гривні 41 копійка) та витрати, що пов'язані із прибуттям до суду в сумі 1367,16 (одна тимяча триста шістдесят сім грн. 16 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького національного технічного університету (21021, м. Вінниця, Хм. шосе, 95) .

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна