Справа № 0670/8110/12
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року м. Київ К/800/3532/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області, Служби безпеки України про визнання наказів протиправними і їх скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- скасувати наказ Голови Служби безпеки України (далі СБУ) № 816-ос від 16 червня 2012 року;

- скасувати наказ начальника Управління Служби безпеки України в Житомирській області (далі - УСБУ в Житомирській області) № 94-ос від 22 червня 2012 року;

- поновити на посаді старшого оперуповноваженого відділу боротьби з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Житомирській області з 26 червня 2012 року по день винесення рішення;

- звільнити його на підставі підпункту «б» пункту 61 і підпункту «з» пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями СБУ «у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням»;

- зобов'язати УСБУ в Житомирській області нарахувати і виплатити йому повне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 червня 2012 року по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати УСБУ в Житомирській області нарахувати і виплатити 3% річних від простроченої суми всіх виплат за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати УСБУ в Житомирській області нарахувати і виплатити інфляційні витрати від простроченої суми всіх виплат за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати УСБУ в Житомирській області нарахувати і виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- стягнути з СБУ його користь грошову компенсацію за наймання житлового приміщення в сумі 23630 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача неправомірно звільнено на підставі підпункту «б» пункту 61 та підпункту «и» пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262 (далі - Положення) «у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем», оскільки 17 квітня 2012 року він написав рапорт на звільнення у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням. Правових підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у відповідачів не було. Крім того, всупереч Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам з позивачем на час звільнення не було проведено остаточний фінансовий розрахунок та не виплачено грошову допомогу при звільненні.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суди безпідставно не врахували, що позивача звільнено за невиконання умов контракту, який він не підписував. Крім того, на думку позивача, до нього безпідставно застосовано дисциплінарні стягнення, оскільки позивач відкрито не погоджувався виконувати злочинні накази відповідачів, про що зазначав у своїх численних рапортах та заявах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 14 червня 2001 року проходив службу в органах Служби безпеки України, у тому числі за контрактом осіб офіцерського складу з 25 серпня 2004 року. З 23 травня 2011 року позивач проходив військову службу на посаді старшого оперуповноваженого 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Житомирській області.

17 квітня 2012 року позивач подав рапорт про звільнення у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням, у задоволенні якого листом від 07 травня 2012 року № 57/4628 відмовлено.

Наказом голови СБУ № 816-ос від 16 червня 2012 року після неодноразового проведення співбесід і за наявності подання від 06 червня 2012 року позивача звільнено в запас Збройних Сил України «у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем» на підставі підпункту «б» пункту 61 та підпункту «и» пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями Служби безпеки України.

Наказом начальника УСБУ в Житомирській області № 94-ос від 22 червня 2012 року ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу УСБУ в Житомирській області.

Крім того, судами встановлено, що позивач за період проходження служби протягом року тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме:

- 28 листопада 2011 року за порушення військової дисципліни, що полягала у порушенні норм статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині, що стосується виконання вимог нормативних актів, наказів начальників, забезпечення пильності збереження службової інформації, що є власністю держави, чесного та сумлінного виконання службових обов'язків, визначених посадою завдань, вимог Інструкції про порядок організації обігу матеріальних носіїв секретної інформації та функціонування режимних приміщень у системі СБУ, затвердженої наказом СБУ від 23 лютого 2011 року № 80/ДСК, Інструкції з несекретного діловодства в системі СБУ, затвердженої наказом Голови СБУ від 03 липня 1999 року № 140/ДСК, пунктів 3.9.2, 4.2.2, 4.2.6, 4.5.1 наказу Голови СБУ від 11 серпня 2010 року № 033 наказом начальника УСБУ в Житомирській області оголошено сувору догану;

- 11 травня 2012 року за порушення вимог наказу СБУ № 033 від 11 серпня 2010 року рапортом заступника начальника відділу - начальника 1 сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Житомирській області оголошено догану;

- 31 травня 2012 року за невиконання планових заходів рапортом заступника начальника Управління - начальника відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Житомирській області оголошено сувору догану.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у відповідачів були законні підстави для звільнення позивача з органів СБУ, оскільки застосовані до нього дисциплінарні стягнення у вигляді догани та суворих доган, які позивачем не оскаржувались, свідчать про систематичне невиконання позивачем умов контракту.

Щодо позовних вимог про нарахування і виплату грошової допомоги при звільненні, то суди зазначили, що такі задоволенню не підлягають, оскільки при звільненні за систематичне невиконання умов контракту такі виплати не передбачені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за наймання житлового приміщення, суди виходили з того, що позивач проживав у Комплексі спеціальних об'єктів «Конча-Заспа», який використовується для забезпечення тимчасового проживання керівного та особового складу СБУ, а відтак не є службовим житлом, за наймання якого відшкодовуються кошти.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що хоч позивач особисто і не підписував рапорт про продовження дії першого контракту та новий контракт про проходження військової служби у СБУ, проте фактично перебував на службі в органах СБУ у період з серпня 2009 року по червень 2012 року, отримував грошове забезпечення та користувався правом на відпустки, що свідчить про продовження позивачем військової служби за контрактом, який підписаний уповноваженою посадовою особою СБУ та скріплений печаткою.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду не таке.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 2 вказаної статті порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов'язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України № 551- XIV від 24 березня 1999 року (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначає сутність військової дисципліни, обов'язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту ЗСУ поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Обов'язки військової дисципліни кожного військовослужбовця визначені статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, до яких відносяться, зокрема, додержання Конституції та законів України, Військової присяги, неухильне виконання вимог військових статутів, наказів командирів, обов'язок поводитись з гідністю й честю, недопущення негідних вчинків та стримування від таких інших тощо.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов'язків, вимог військових статутів.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, рядового, сержантського і старшинського складу СБУ, виконання ними військового обов'язку в запасі та особливості проходження військової служби у воєнний час визначаються Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 1262).

Відповідно до пункту 9 Положення № 1262 контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України - письмова угода, що укладається між громадянином України і державою, від імені якої виступає Служба безпеки України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Контракт укладається за зразком, що додається, у двох примірниках, підписується особою, яка вступає на військову службу, і відповідною посадовою особою Служби безпеки України згідно з пунктами 11 і 14 цього Положення, скріплюється гербовою печаткою підрозділу (органу, закладу, установи) і зберігається кожною із сторін.

Контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на військову службу за контрактом.

Згідно пункту 14 Положення № 1262 новий контракт укладається не пізніш як за 2 місяці до закінчення строку чинного контракту і діє з дня, наступного після дня закінчення попереднього контракту. Строк проходження військової служби може бути продовжено за новим контрактом до досягнення граничного віку перебування на військовій службі, зокрема, для осіб офіцерського складу - на строк від 5 до 10 років.

Пунктом 15 Положення № 1262 передбачено, що дія контракту припиняється: у день закінчення його строку - у разі продовження військовослужбовцю Служби безпеки України військової служби за новим контрактом; у день набрання чинності контрактом про проходження іншого виду військової служби; у день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця Служби безпеки України зі списків особового складу Служби безпеки України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач особисто не підписував 19 серпня 2009 року рапорт про продовження дії першого контракту та новий контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України.

Разом з тим, судами встановлено факт перебування ОСОБА_4 на службі в органах Служби безпеки України у період з серпня 2009 року по червень 2012 року, отримання грошового забезпечення у цей період, використання права на відпустки тощо, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що такі активні дії позивача свідчать про продовження між ним та відповідачем правовідносин із проходження військової служби, а отже у зазначений період позивачем фактично укладено черговий контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України з 25 серпня 2009 року.

Крім того, контракт від 25 серпня 2009 року, укладання та підписання якого заперечується позивачем, не є предметом спору у даній справі. Позовні вимоги про визнання недійсним вказаного контракту позивачем не заявлялися.

Відповідно до підпункту «б» пункту 61 Положення № 1262 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас Збройних Сил України: осіб рядового, сержантського і старшинського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час, у разі недоцільності використання їх у запасі Служби безпеки України або на їх прохання.

Згідно підпункту «и» пункту 62 Положення № 1262 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з військової служби у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Механізм реалізації вимог Положення № 1262 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджена Наказом СБУ від 14 жовтня 2008 року №772 (далі - Інструкція № 772).

Відповідно до пункту 7.10 Інструкції №772 підставою для звільнення військовослужбовців із військової служби у зв'язку з систематичним невиконанням умов контракту з їх боку (підпункт «и» пункту 62 Положення) може бути неналежне їх ставлення до виконання службових обов'язків, про що свідчить накладення на них протягом року двох і більше дисциплінарних стягнень, які на момент звільнення залишаються незнятими.

Статтею 45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов'язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов'язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 68 Дисциплінарного Статуту ЗСУ на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Пунктом 7.11 Інструкції № 772 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту, має право оскаржити це рішення у встановленому чинним законодавством порядку. Оскарження не припиняє виконання рішення. У разі визнання рішення про дострокове розірвання контракту (звільнення) незаконним військовослужбовець поновлюється на посаді, яку займав до звільнення, або на рівній посаді.

Частиною 2 статті 86 Дисциплінарного Статуту ЗСУ передбачено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до статті 88 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Позивач своїм правом на оскарження застосованих до нього дисциплінарних стягнень не скористався.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент прийняття відповідачем наказу про звільнення позивач мав незняті дисциплінарні стягнення, що накладені протягом року, які ним не оскаржені, що свідчить про наявність систематичного порушення з боку позивача умов укладеного зі Службою безпеки України контракту.

Таким чином, вірними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що позивача правомірно звільнено з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 61 та підпункту «и» пункту 62 Положення про проходження військовослужбовцями Служби безпеки України, а тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зміну підстав звільнення та про виплату грошової допомоги при звільненні.

Крім того, встановивши, що КСО «Конча-Заспа» не є службовим житлом, а є спеціальним об'єктом, який використовується для забезпечення тимчасового проживання керівного та особового складу СБУ, і позивачем не надано жодних доказів сплати грошових коштів за наймання житлового приміщення, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення решти позовних вимог.

Доводи та мотиви, викладені позивачем у касаційній скарзі, безпідставні, не ґрунтуються на законі та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів, а тому правового значення не мають та правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують. Доводи касаційної скарги перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і їм була надана належна правова оцінка.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 19 травня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2016 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк