Справа № 813/1763/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року Справа № 813/1763/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Тронка О.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1С.) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (надалі - відповідач, ГУ МВС України у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області щодо застосування до позивача п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області №1038 о/с від 11.04.2017 «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015;

- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015;

- стягнути з ГУМВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.04.2016.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2016 по справі № 813/6351/15 наказом №1033 від 11.04.2017 позивача поновлено на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015. Водночас, того ж дня оскаржуваним наказом від 11.04.2017 №1038 о/с позивача повторно звільнено з займаної посади з 07.11.2015 у звязку із скороченням штату працівників. Позивач зазначає, що його не було попереджено про скорочення та про наступне звільнення у встановлений законодавством строк, не було запропоновано іншу посаду для проходження публічної служби. Крім цього, покликаючись на практику Верховного Суду України, викладену у постанові від 28.10.2014 вказав, що відповідачем протиправно не вчинено дій щодо працевлаштування працівника ліквідованої установи. Враховуючи викладене, вважає протиправним оскаржуваний наказ та просить скасувати такий. У звязку з незаконним звільненням, позивач також просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та поновити його на раніше займаній посаді.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання, не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, свого відношення до позову не висловив. Надіслав на адресу суду копії матеріалів особової справи ОСОБА_1

За таких обставин суд, на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 07.07.2000.

Станом на 06.11.2015 позивач перебував на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області.

Наказом № 848 о/с від 06.11.2015 ОСОБА_1 звільнений з займаної посади.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області №848 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_1, помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівські області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівські області з 07.11.2015. Стягнуто з Миколаївського районного відділу ГУМВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 8179 грн. 53 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків та інших обовязкових платежів.

Наказом ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 №1033 скасовано наказ 848о/с, та поновлено позивача на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015.

Водночас, наказом від 11.04.2017 №1038 о/с ОСОБА_3 повторно звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п.64 г (через скорочення штатів).

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Абзацом першим пункту 9 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-VIII, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

В абзаці другому цього ж пункту зазначено, що посади, які пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Як передбачено абзацом першим пункту 10 цього ж розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно з абзацом другим цього пункту указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, слід зазначити, що наведені пункти набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону України Про Національну поліцію (опублікований 06.08.2015 у Газеті Голос України №141-142).

Зі змісту оскаржуваного наказу випливає, що відповідач при звільненні позивача керувався підпунктом г пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, з наступними змінами та доповненнями.

Так, у відповідності до наведеного підпункту особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Дана норма також кореспондується з порядком, визначеним у пункті 9 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію, а саме призначення за згодою, пропозиція посад та проходження конкурсу.

Відтак, звільнення зі служби допускається за умови відсутності можливості подальшого використання на службі позивача, шляхом пропозиції посад або проходження конкурсу.

Судом встановлено, що відповідачем не дотримано вищевказаних вимог закону при винесені оскаржуваного наказу.

Судом також взято до уваги позицію Європейського суду у справіYvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при звільненні працівників поліції (зокрема, встановлення вичерпного переліку підстав у звязку з якими забороняється звільнення працівника), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правилами, встановленими статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав жодних доказів того, що позивач відмовився від подальшого проходження служби в поліції, а також доказів того, що позивачу було запропоновано в подальшому проходити службу в органах поліції. Лише за умови дослідження таких обставин при звільненні позивача на підставі підпункту г пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, процедура звільнення буде відповідати критерію обґрунтованості (пункт 3 частини 3 статті 2 КАС України).

Враховуючи те, що ГУ МВС України у Львівській області не було дотримано критерію обґрунтованості при прийнятті оскаржуваного наказу, суд дійшов висновку, що наказ відповідача № 1038 о/с від 11.04.2017 «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тому, позивач підлягає поновленню на посаді на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області.

Водночас суд враховує, що наказом ГУМВС України у Львівській області від 11.04.2017 №1033 скасовано наказ 848 о/с та поновлено позивача на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015. Тобто, станом на 11.04.2017 позивач перебував на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області.

У звязку з протиправністю наказу відповідача № 1038 о/с від 11.04.2017 «Про звільнення» позивача з займаної посади та з урахуванням абз. 2 п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, згідно з яким днем звільнення вважається останній день роботи, позивача належить поновити з 12.04.2017.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області щодо застосування до позивача п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України суд зазначає, що самі по собі такі дії голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області без винесення відповідного наказу не несуть жодних негативних наслідків та не порушують прав позивача. А тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує постанову Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (зі змінами і доповненнями), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та наказ МВС України від 31.12.2007 № 499, яким затверджено Інструкцію про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

В період з 12.04.2017 (наступний день після прийняття наказу про звільнення позивача з займаної посади) по 27.06.2017 (день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) позивач перебував у вимушеному прогулі у звязку з незаконним звільненням.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про від 18.08.2016 №8905 розмір грошового забезпечення позивача за вересень 2015 року становив 4 258,16 грн., за жовтень 2015 року 5 320,15 грн. У вересні та жовтні 2015 року було 44 робочі дні. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становив 217,69 грн. (4258,16 грн. + 5320,15 грн. : 44). З урахуванням кількості робочих днів вимушеного прогулу (50) розмір грошового забезпечення, що підлягає виплаті позивачу становить 10884,50 грн., який і підлягає до стягнення з ГУМВС України у Львівській області в користь позивача.

Розмір грошового забезпечення за один місяць, обрахований відповідно до пункту 8 Порядку, та стягнення якого підлягає до негайного виконання у звязку з поновленням на посаді, становить 4789,16 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким що слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір зі сторін не стягується.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1038 о/с від 11.04.2017 «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015.

Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини штабу Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області з 12 квітня 2017 року.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79007, м.Львів, пл. Григоренка, 3, ) на користь ОСОБА_1 (вул.Шептицького, 1/82, м.Новий Розділ, Львівська область, 81652, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 10884 (десять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) гривні 50 копійок грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обовязкових платежів.

Постанову суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4789 (чотири тисячі сімсот вісімдесят девять) гривень 16 копійок звернути до негайного виконання.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.І. Кузан

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.07.2017