Справа № 814/1880/16
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області про визнання протиправними дій та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області, в якому просив: визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанов №51467355 про відкриття виконавчого провадження від 22 червня 2016 року та про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні від 29 серпня 2016 року та скасувати їх.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що документ, відповідно до якого було вчинено оскаржувані дії та прийнято відповідні рішення не є виконавчим документом, а тому ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, в задоволення позовних вимог відмовлено.

Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвали нове - про задоволення позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у Центральному відділі Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області перебувало зведене виконавче провадження №52083227 з примусового виконання, а саме:

- вимоги Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області №Ф-1199-25У від 7 квітня 2016 року про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 33616,45 гривень (ВП №51467355);

- вимоги Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області №Ф-1199-25У від 10 травня 2016 року про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 909,48 гривень (ВП №51713994).

17 червня 201 6року до відповідача від стягувача надійшла заява про примусове виконання вимоги Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області №Ф-1199-25У від 7 квітня 2016 року про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 33616,45 гривень.

На підставі вимоги №Ф-1199-25У від 7 квітня 2016 року про сплату недоїмки та штрафу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №51467355 від 22 червня 2016 року та було зобов'язано боржника виконати добровільно вимогу у 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У зв'язку із невиконанням вищевказаної постанови державним виконавцем прийнято постанову від 29 серпня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 3361 гривня.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі - Закон №606-XIV) (в редакції чинній на час винесення оскаржуваних постанов) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, яке покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Вимоги до виконавчого документа встановлено частиною 1 статті 18 Закону №606-XIV і згідно з частиною 1 статті 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Аналізуючи зазначені норми, судова колегія приходить до висновку, що державний виконавець у разі отримання виконавчого документа, що відповідає вимогам Закону №606-XIV, зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом 10 календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Пунктом 5 розділу VI Порядку стягнення заборгованості з платників. Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що протягом десяти календарних днів з дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов'язаний сплатити зазначені у вимозі суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком фіскального органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з фіскальним органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з фіскальним органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного фіскального органу або оскаржити вимогу до фіскального органу вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з фіскальним органом, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену в результаті оскарження суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення фіскального органу або суду), фіскальний орган протягом десяти робочих днів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Як встановлено судами попередніх інстанцій сума заборгованості (недоїмка) визначена у вимозі №Ф-1199-25У від 7 квітня 2016 року позивачем в добровільному порядку не сплачена.

Доказів на підтвердження скасування зазначеної вимоги позивачем до суду не надано, а отже вона є узгодженою.

Таким чином, вказана вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску з нарахованою пенею та штрафом є виконавчим документом та підлягає виконанню державною виконавчою службою, а державний виконавець правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на викладене, відповідач в даному випадку діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому висновки суду першої інстанції, з якими погодився і суду апеляційної інстанції - є правильними.

Такі висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області про визнання протиправними дій та скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України (підпис) М.І. Мойсюк