Справа № 826/14484/16
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2017 року позов задоволено:

визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.09.2016 №1146-то «Про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області за угодою сторін»;

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06.09.2016 №241-к «Про оголошення наказу Держгеокадастру від 06.09.2016 №1146-то «Про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області за угодою сторін»;

поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області з 06.09.2016;

стягнуто з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року в розмірі 38 789,40 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот вісімдесят дев'ять гривень 40 коп.).

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 05 серпня 2015 року № 778-то ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області (а.с. 32).

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.09.2016 №1146-то позивача звільнено з посади начальника Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» та п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін. Підставою звільнення у наказі вказана заява ОСОБА_2, лист Мінагрополітики від 06.09.2016 №37-25-3-7/14101, яким погоджено звільнення ОСОБА_2 (а.с. 9, 36).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06 вересня 2016 року № 241-к оголошено наказ Дергеокадастру від 06.09.2016 № 1146-то «Про звільнення ОСОБА_2.» та звільнено позивача з займаної посади (а.с. 10).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність зазначених наказів, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 встановлено, що державна служба припиняється, у тому числі за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Згідно статті 86.Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 7 державний службовець має право на: оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Частинами 2, 3 статті 5 вказаного закону встановлено, що відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Відповідно до ст. 21 КЗпПУ трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 36 КЗпПУ підставами припинення трудового договору є, у тому числі угода сторін.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивача була заява ОСОБА_2, зареєстрована Держгеокадастром 05 вересня 2016 року за № 28-30570/0/1-16 (а.с. 33).

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звертався до в.о. Голови Держгеокадастру України та в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Київській області з заявами від 06.09.2016, в яких повідомив про те, що станом на 06 вересня 2016 року особисто жодних заяв щодо свого звільнення не писав та просив провести службове розслідування у зв'язку з підробкою службових документів (а.с. 11-12).

Також, 07 вересня 2016 року ОСОБА_2 за фактом підробки заяви про звільнення звернувся до Фастівської місцевої прокуратури з відповідною заявою про злочин (а.с. 13).

Колегія суддів звертає увагу на наявний в матеріалах справи висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 17 січня 2016 року № 105/1, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_2, розташований під рукописними записами «Прошу звільнити мене із займаної посади за згодою сторін» в заяві ОСОБА_2 № 28-30570/0/1-16 від 05.09.2016, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 61).

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивач також зазначив, що жодних заяв про звільнення не писав та бажання припиняти державну службу не має.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпПУ (за згодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявна в матеріалах справи заява про звільнення, написана від імені позивача не містить ні дати її підписання, ні вказівку на дату звільнення його з займаної посади. Також, на зазначеній заяві відсутня резолюція посадової особи уповноваженого органу.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача підтвердили, що розмови з позивачем стосовно поданої заяви не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявна в матеріалах справи заява про звільнення, на підставі якої було винесено оскаржувані накази та звільнено позивача з займаної посади, останнім не підписувалась, що свідчить про те, що між ОСОБА_2 та Держгеокадастром не було досягнуто взаємної домовленості щодо звільнення за угодою сторін, а тому у Держгеокадастру були відсутні підстави для звільнення позивача на підставі п 3 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» та п. 1 ст. 36 КЗпПУ.

Крім того, статтею 235 КЗпПУ України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивача було звільнено з займаної посади саме наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь ОСОБА_2 середнього заробіку за час вимушеного прогулу за період з 07 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року в розмірі 38 789,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачами, як суб'єктами владних повноважень не доведено правомірності прийняття оскаржуваних наказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 03 липня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Аліменко В.О.