Справа № 227/674/17
Суддя: Здоровиця О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Здоровиці О.В.

при секретарі Сисенко Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника т/особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ОСОБА_1 про стягнення одноразової компенсації, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», Добропільське об»єднане Управління пенсійного фонду України Донецької області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до УСЗН Добропільської міської ОСОБА_1, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача одноразову компенсацію згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (ЗУ № 796-ХІІ), як інваліду ІІІ групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що становить 96000,00 грн. та допустити негайне виконання рішення суду. Обґрунтовуючи свій позов позивач посилався на протиправність дій та бездіяльність відповідача при розгляді його заяв щодо нарахування та виплати йому суми одноразової допомоги у розмірі 30 мінімальних зарплат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС віднесеного до 1-ї категорії, інваліду війни 3-ї групи. Позивач зазначав, що він, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалід війни ІІІ групи, захворювання, яке повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 2013, 2015 та 2017 роках звертався до відповідача з заявами про нарахування та виплату одноразової компенсації, відповідно до ст.48 ЗУ № 796-ХІІ в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, але до теперішнього часу так одноразову компенсацію і не отримав, незважаючи на те, що ні за місцем своєї роботи, а ні за місцем отримання пенсії вказаної допомоги йому не виплачувалось.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що позивач дійсно звертався до УСЗН в 2013 та в 2015 роках з заявами про виплату йому одноразової компенсації згідно ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, як інваліду ІІІ групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, але будь-яких рішень з приводу призначення або відмови позивачу вказаної допомоги за вказаними заявами відповідачем не приймалося. В 2017 році позивач знову звернувся до УСЗН Добропільської міської ради з аналогічною заявою, але враховуючи вимоги Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, який затверджено постановою КМУ від 26 жовтня 2016 р. № 760, останньому було відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової компенсації в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, так як з дня встановлення інвалідності до дня звернення з вказаною заявою до відповідача, минуло більше шести місяців, у зв»язку з чим, відповідач, згідно п.3 вказаного порядку, втратив право на отримання вищевказаної компенсації.

Представник третьої особи - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» - ОСОБА_3 просила вирішити позовні вимоги позивача на розсуд суду і суду пояснила, що позивач з квітня 1989 року по 15.04.2002 року дійсно працював на їх підприємстві. Згідно довідки, яка надавалась ОСОБА_1 в 2015 році, останньому підприємством протягом часу його роботи на підприємстві одноразова компенсація, згідно ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, як інваліду ІІІ групи не виплачувалась.

Представник третьої особи Добропільське об»єднане УПФУ Донецької області в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Від останнього надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Вислухавши позивача, представника відповідача, представника третьої особи ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», дослідивши письмові докази в справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд приходить до висновку про те, що спір, як правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем слід розглядати із застосуванням Конституції України, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалідом війни ІІІ групи, захворювання, якого повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК від 25.10.1993 року, посвідченням серія Б № 397038, посвідченням серія А № 417807 (а.с.104, 8,9).

25.10.1993 року позивачу вперше та безстроково встановлена інвалідність ІІІ групи, внаслідок захворювання, яке повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.104).

24.01.2017 року позивач звернувся з заявою до відповідача, в якій просив останнього виплатити йому одноразову компенсацію при настанні інвалідності ІІІ групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат (а.с.52).

Листом № 11/271/01-16 від 06.02.2017 року (а.с.24) відповідач роз»яснив ОСОБА_1, що його заяву від 24.01.2017 року розглянуто, але в зв»язку з тим, що інвалідність внаслідок захворювання, пов»язаного з виконанням обов»язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС первинно йому встановлена 25.10.1993 року, останній втратив право на отримання одноразової компенсації, так як звернувся з відповідною заявою після спливу 6 місяців з дня встановлення інвалідності, що передбачено п.3 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, який затверджено постановою КМУ № 760 від 26.10.2016 року(далі Порядок № 760).

Тобто, з наведеного вбачається, що відповідач фактично відмовив ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті одноразової компенсації з підстав пропуску ним строків, передбачених п.3 Порядку № 760.

Відповідно до ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сімям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Постановою КМУ № 760 від 26.10.2016 року був затверджений Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі Порядок № 760).

Вказаний порядок діяв на момент звернення позивача до відповідача з заявою про виплату одноразової компенсації.

Порядок № 760 регулює питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян.

Відповідно до п.2 Порядку № 760, одноразова компенсація виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Пунктом 3 Порядку № 760 передбачено, що виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою КМУ від 17 серпня 2002 р. N 1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги", поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

Тобто, з вказаного вбачається, що у разі встановлення інвалідності особа повинна звернутися до уповноваженого органу за виплатою одноразової компенсації не пізніше 6 місяців з дати встановлення інвалідності.

Таким чином вбачається, що вказаним Порядком № 760 (з дати набрання чинності , а саме з 02.11.2016 року) строки звернень громадян із заявами стосовно отримання одноразової компенсації обмежені часом, а саме протягом 6 місяці з дня встановлення інвалідності.

Як встановлено судом, інвалідність позивача, внаслідок захворювання, пов»язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вперше була встановлена 25.10.1993 року.

Тобто, з 25.10.1993 року позивач має право на виплату одноразової компенсації, передбаченої ст.48 ЗУ № 796-ХІІ.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В Рішенні від 9 лютого 1999 року N 1-рп (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дає тлумачення, що у частині першій статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини цього Рішення).

Виходячи з наведеного вбачається, що Порядок № 760, який набрав чинності 02.11.2016 року, в частині п.3, застосовуватися до позивача не можна, так як інвалідність, з якою пов»язується настання його права на отримання одноразової допомоги, встановлена останньому в 1993 році.

Акти, які діяли з 1993 року по 02.11.2016 року, а саме ЗУ № 796-ХІІ, роз'яснення Мінчорнобиля України, Мінфіну України, Мінсоцзахисту України та Мінпраці України від 01.12.92 р. NN 1160/ЗК, 13-412/338, 02-29, 09-4172; наказ МНС від 31.12.96 N 28 "Про затвердження Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника", зареєстрований у Міністерстві юстиції 14.04.97 за N 129/1932 строки звернень громадян із заявами стосовно отримання вказаних одноразових компенсаційних виплат часом не обмежували.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відмова відповідача у виплаті позивачу одноразової компенсації з підстав пропуску ним строків звернення з заявою до уповноваженого органу, передбачених п.3 Порядку № 760 є неправомірною.

При цьому суд зазначає, що в ході судового засідання було встановлено, що позивач до 24.01.2017 року вже неодноразово звертався до відповідача з заявами щодо виплати йому одноразової компенсації, передбаченої ст..48 ЗУ № 796-ХІІ, але будь-якого рішення за його заявами по суті відповідачем прийнято не було.

З аналізу законодавства, а саме роз'яснень Мінчорнобиля України, Мінфіну України, Мінсоцзахисту України та Мінпраці України від 01.12.92 р. NN 1160/ЗК, 13-412/338, 02-29, 09-4172 вбачається, що виплати одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, які стали інвалідами внаслідок катастрофи, провадилися:

працюючим громадянам за місцем основної роботи (служби, навчання);

непрацюючим громадянам органами, які виплачують пенсії;

тимчасово непрацюючим громадянам, а також тим, які займаються виключно індивідуальною трудовою діяльністю органами, які визначаються місцевими органами державної виконавчої влади за місцем проживання.

Аналогічні норми містилися в наказі МНС від 31.12.96 N 28 "Про затвердження Положення про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за втрату годувальника", зареєстрований у Міністерстві юстиції 14.04.97 за N 129/1932

Так, 15.05.2013 року, 18.08.2015 року, позивач звертався до відповідача з заявами про виплату одноразової компенсації (а.с.25,66).

Але, як вбачається з відповідей відповідача (а.с.23,25) по суті заяв останній рішень фактично не приймав (відповідач і не відмовляв в призначені компенсації і не приймав рішень про її призначення).

З відповіді відповідача від 28.05.2013 року № А-12-5.1-6.2 (а.с.25) вбачається, що останній пропонував позивачу звернутися до підприємства для з»ясування виплаченої суми одноразової компенсації, яка нібито була виплачена позивачу підприємством.

Листом від 21.08.2015 року № 11/2139/01-16 (а.с.23) відповідач запропонував позивачу надати трудову книжку та її копію та довідку з ПФУ про те, що одноразова компенсація відповідно до ст..48 ЗУ № 796-ХІІ йому не виплачувалась через органи ПФУ.

З копії справи ОСОБА_1, яка заведене відповідачем на останнього, як на особу, що перебуває на обліку УСЗН Добропільської міської ради (а.с.46-109) вбачається, що з метою вирішення питання щодо заяв ОСОБА_1, з приводу виплати йому одноразової компенсації, згідно ст..48 ЗУ № 796-ХІІ, відповідачем були направлені відповідні запити (а.с.65,68) щодо з»ясування питань виплати в минулому ОСОБА_1 пенсійним фондом або ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» вказаної компенсації, з метою уникнення подвійної оплати.

З наданої відповідачу відповіді ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» № 5-1994 від 13.08.2015 року (а.с.67) вбачається, що за час праці ОСОБА_1 на вказаному підприємстві, а саме з 19.04.1989 року по 15.04.2002 року, останньому одноразова компенсація, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, який є інвалідом, внаслідок вказаної катастрофи, не виплачувалась.

Листом УПФУ в м.Добропіллі та Добропільському районі Донецької області від 24.09.2015 року (а.с.69) підтверджується, що за період з 23.06.2003 року по 03.11.2003 року одноразову компенсацію, передбачену ст. ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, ОСОБА_1 в управлінні не отримував.

Крім того на запит суду Добропільським об»єднаним УПФУ Донецької області була надана відповідь за № 9065/10 від 13.05.2017 року (а.с.40), з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в управлінні з 25.10.1993 року і за період з 25.03.1993 року по 31.12.2013 року виплата одноразової компенсації, передбаченої ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, останньому не виплачувалась.

Враховуючи наведене судом встановлено, що одноразову компенсацію, ОСОБА_1, з дати встановлення інвалідності ІІІ групи (з 25.10.1993 року), взагалі не отримував, не зважаючи на неодноразові звернення до відповідача.

Таким чином вбачається, що з дати встановлення позивачу інвалідності (з 25.10.1993 року) виплата ОСОБА_1 одноразової компенсації, згідно ст.48 ЗУ № 796-ХІІ, відповідними органами, які були уповноважені на виплату вказаної компенсації, не проводилась.

Щодо стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь одноразової компенсації у розмірі 30 мінімальних зарплат, суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 20.09.2005 року № 936 розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів.

Згідно п. 3 цієї постанови органи соціального захисту населення проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п. 4 цієї постанови виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених ЗУ № 796-ХІІ, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян.

Матеріалами справи підтверджено, що органом соціального захисту населення за місцем проживання позивача є УСЗН Добропільської міської ради, яке є відповідачем по справі.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що обовязок щодо здійснення нарахування та проведення виплати позивачеві одноразової компенсації, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом, покладений саме на орган соціального захисту населення за місцем перебування позивача (місцем реєстрації).

В судовому засіданні встановлено, що одноразова компенсація в розмірі 30 мінімальних заробітних плат УСЗН Добропільської міської ради позивачу нарахована не була.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування виплати замість органу, на який покладено такі повноваження.

З огляду на викладене, суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права щодо стягнення з відповідача одноразової компенсації у розумінні ч.4 ст.105 КАС України є неналежним способом судового захисту такого права у спірних правовідносинах.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 11 КАС України принципом адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Вказане не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, проте, суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Відповідно до частини 2 ст.162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, для належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне, з метою дотримання і захисту прав ОСОБА_1, вийти за межі позовних вимог позивача і для повного захисту його прав:

1) визнати незаконними дії Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови позивачу у виплаті одноразової компенсації відповідно до ст..48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через пропущення шестимісячного строку звернення з заявою про виплату одноразової компенсації;

2) зобовязати відповідача повторно розглянути заяву від 24 січня 2017 року щодо виплати одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 70, 71, 159-163 КАС України, ст.48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ОСОБА_1 про стягнення одноразової компенсації, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля», Добропільське об»єднане Управління пенсійного фонду України Донецької області - задовольнити частково.

Дії Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови у виплаті одноразової компенсації відповідно до ст..48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через пропущення шестимісячного строку звернення з заявою про виплату одноразової компенсації визнати незаконними.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради повторно розглянути заяву від 24 січня 2017 року щодо виплати одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС.

В задоволенні вимог позивача про стягнення одноразової компенсації відмовити. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 22 червня 2017 року. З повним текстом постанови сторони можуть бути ознайомлені 27 червня 2017 року.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В.Здоровиця