Справа № 804/217/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 р. Справа № 804/217/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
позивача представника відповідача третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявилася
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Дніпропетровської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просить : - визнати протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 15.07.2015р. по 03.10.2016 включно відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», - стягнути з прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 119174,59 грн. за період з 15.07.2015р. по 03.10.2016 включно, -зобовязати прокуратуру Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_3, у відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги на день повного розрахунку, - відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України допустити до негайного виконання постанову суду про присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що з 24.09.2012 по 03.10.2016 працював в органах прокуратури Дніпропетровської області. З 24.09.2012 по 17.05.2013 р.р. обіймав посаду стажиста на посаду прокурора прокуратури П'ятихатського району. З 17.05.2013 по 20.12.2013р. обіймав посаду прокурора прокуратури П'ятихатського району. З 20.12.2013р. по 14.12.2015р. обіймав посаду старшого прокурора прокуратури П'ятихатського району. З 15.12.2015 по 03.10.2016 обіймав посаду прокурора П'ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури. Наказом виконувача обовязків прокурора Дніпропетровської області №1138к від 29.09.2016 звільнений з органів прокуратури за власним бажанням, у зв'язку з переїздом на нове місце проживання. На думку позивача, на підставі довідки від 31.10.2016 року № 18-802 вих. 16, заробітна плата з 15.07.2015 року виплачувалась йому не в повному обсязі та з порушенням ст. 81 Закону України № 1697-VII.
В наданих до суду запереченнях відповідачем зазначено, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 заробітної плати за період з 15.07.2015 року по 03.10.2016 прокуратура області діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Законом України «Про оплату праці» передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону України «Про оплату праці»). Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та п.11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» норми і положення, зокрема, ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. У бюджетних призначеннях органам прокуратури України на заробітну плату, встановлених Законами України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та «Про Державний бюджет України на 2016 рік», відповідні кошти для реалізації вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачені. Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2015 № 505).
Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ньому.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на доводи викладені в запереченнях.
Третя особа до суду не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, правом на надання письмових пояснень не скористалася.
Заслухавши сторін, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Наказом прокуратури Дніпропетровської області № 2675 від 24 вересня 2012 року ОСОБА_3 відповідно до ст. 16, 46 Закону України «Про прокуратуру», Положення про порядок стажування в органах прокуратури, призначено стажистом на посаду прокурора прокуратури П'ятихатського району.
Відповідно до наказу прокуратури Дніпропетровської області № 896к від 17 травня 2013 року ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора прокуратури П'ятихатського району.
Згідно наказу прокуратури Дніпропетровської області № 4291к від 20 грудня 2013 року ОСОБА_3 призначено на посаду старшого прокурора прокуратури П'ятихатського району.
Наказом прокуратури Дніпропетровської області № 2660к від 14 грудня 2015 року ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора П'ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури.
Наказом прокуратури Дніпропетровської області № 2660к від 14 грудня 2015 року ОСОБА_3 звільнено с посади прокурора П'ятихатського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури за власним бажанням., у звязку з переїздом на нове місце проживання на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», ст. 38 КЗпП.
Згідно Довідки від 31.10.2016 року № 18-802 вих. 16, копія якої міститься в матеріалах справи, за період з 15.07.2015р. по 03.10.2016р. ОСОБА_3 було нараховано заробітну плату у розмірі 126371,18 грн., заборгованість по виплаті заробітної плати відсутня.
Позивач, вважаючи, що заробітна плата за період з 15.07.2015 року по 03.10.2016 року включно нараховувалась та виплачувалась не у відповідності до приписів статті 81 Закону України Про прокуратуру, звернувся з даним позовом в суд.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Заробітна плата прокурорів регулюється Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII Про прокуратуру та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 81 Закону № 1697-VII) (далі - Закон № 1697-VII).
Відповідно до частини 2 статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (частина 3 статті 81 Закону №1697-VII).
Частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР Про оплату праці (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).
У свою чергу, частиною 9 статті 81 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Частиною 1 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.
Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно статті 89 Закону № 1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.
Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 Закону № 1697-VII).
Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік, п.11 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік, норми і положення статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Вказані норми, на момент розгляду справи у суді, є чинною.
У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.
Відповідно до довідки про нараховану позивачу заробітну плату, відповідачем в спірний період заробітна плата позивачу нараховувалась виходячи з розміру посадового окладу визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури.
Оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 505 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік, Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік видатки на реалізацію положень статті 81 Закону № 1697-VII не передбачено, то прокуратура Дніпропетровської області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 820/4648/15, від 13 липня 2016 року № 820/4653/15 та № 818/3372/15.
Відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Наразі, відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості (збільшення видатків з Державного бюджету України), здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж передбачено Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури.
Щодо вимоги позивача про зобовязання прокуратури Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_3, у відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги на день повного розрахунку, суд зазначає наступне.
Згідно Довідки від 31.10.2016 року № 18-802 вих. 16, копія якої міститься в матеріалах справи, за період з 15.07.2015р. по 03.10.2016р. ОСОБА_3 було нараховано заробітну плату у розмірі 126371,18 грн., заборгованість по виплаті заробітної плати відсутня.
Суд звертає увагу, що вказана позовна вимога є похідною, а оскільки в діях відповідача судом протиправності не встановлено, то вимоги про компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги на день повного розрахунку є безпідставними.
Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а тому адміністративний позов ОСОБА_3 до Прокуратури Дніпропетровської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Прокуратури Дніпропетровської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає, - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1