Справа № 803/717/17
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 року Справа № 803/717/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання шаблій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Турійської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Турійської районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні статусу «Член сімї загиблого», зобовязання повторно розглянути заяву від 31 січня 2017 року щодо надання статусу «Член сімї загиблого» та видачі посвідчення встановленого зразка у відповідності до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 302.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листом від 08 лютого 2017 року №108/02-50/1-17 позивачу безпідставно відмовлено у наданні статусу «Член сімї загиблого» та видачі посвідчення встановленого зразка, з посиланням на те, що оскільки її син ОСОБА_2 загинув при виконанні службових обовязків, а не під час виконання завдання по охороні громадського порядку при надзвичайній ситуації, повязаній з антигромадськими проявами, тому чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюється на членів сімї загиблого.

Позивач в судове засідання не прибула. 26 червня 2017 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач в судове засідання представника не направив, хоча було належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

У відповідності до статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 31 жовтня 2013 року №3/8-1752, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 19 лютого 2003 року по 31 липня 2010 року проходив службу в органах внутрішніх справ Волинської області.

31 липня 2010 року на автодорозі «Київ-Ковель-Ягодин» біля повороту на смт. Луків Турійського району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув старший дільничний інспектор сектору дільничних інспекторів міліції Турійського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (СДІМ Турійського РВ УМВС України у Волинській області) старший лейтенант міліції ОСОБА_2. По даному факту проведено службове розслідування.

Пунктом 6.1 акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 23 жовтня 2013 року встановлено, що смертельний нещасний випадок зі старшим дільничним інспектором міліції СДІМ Турійського РВ УМВС України у Волинській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 стався в період проходження служби, при виконанні службових обовязків, повязаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

31 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Управління соціального захисту населення Турійської районної державної адміністрації Волинської області про надання статусу «Член сімї загиблого».

Листом від 08 лютого 2017 року №108/02-50/1-17 Управління соціального захисту населення Турійської районної державної адміністрації Волинської області повідомило, що оскільки ОСОБА_2 загинув при виконанні службових обовязків, а не під час виконання завдання по охороні громадського порядку при надзвичайній ситуації, повязаній з антигромадськими проявами, чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюється на членів сімї загиблого, а тому підстав для видачі посвідчення немає. Також, відповідач вказав, що в даному випадку на сімю загиблого працівника міліції поширюються норми статті 23 Закону України «Про міліцію».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII.

Як визначено пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 статті 10 цього Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) належать, зокрема, діти, батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є матірю загиблого старшого дільничного інспектора міліції СДІМ Турійського РВ УМВС України у Волинській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, який загинув в період проходження служби та при виконанні службових обовязків, що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 серпня 1981 року серії ІІ-ЕГ №257650.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що на позивача поширюється чинність пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни регулюється Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 (далі Положення).

Відповідно до пункту 4 Положення особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім'ї загиблого».

Згідно із пунктом 2 Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7 Положення визначено, що «Посвідчення члена сімї загиблого» видається органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу «Член сімї загиблого», тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, чим порушено права та інтереси позивача.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову..

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення про відмову у наданні статусу «Член сімї загиблого» позивачу прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Таким чином, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставні та підлягають до задоволення.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Турійської районної державної адміністрації Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу «Член сімї загиблого» та видачі посвідчення встановленого зразка.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Турійської районної державної адміністрації Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 січня 2017 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 05 липня 2017 року.