Справа № 127/12178/17
Суддя: Бойко В. М.
Дата ухвалення: 2017-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/127/606/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М, розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці з вимогами визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо нарахування і виплати несплаченої мені державної соціальної допомоги як дитині війни (30% надбавки до пенсії) з 01.01.2006 р. по теперішній час, протиправною. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням чинності нарахувати ОСОБА_1 до виплати та виплатити у повному обсязі на її особистий поточний рахунок № НОМЕР_1 (рахунок установи уповноваженого банку-НОМЕР_2) у ТВБВ 10001/0184 філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк», МФО 302076, код 09302607, недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну 30% надбавку, що передбачена ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 01.01.06 p., проіндексувавши її з урахуванням інфляції, що мала місце протягом вказаного періоду.

Позов мотивований тим, що 23 травня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі № 127/4145/16-а прийнято постанову, якою повністю позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії повністю задоволено. Зобов'язано відповідача поновити виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 року та зобов'язати виплатити їй на її особистий поточний рахунок № НОМЕР_1 (рахунок установи уповноваженого банку- НОМЕР_2) у ТВБВ 10001/0184 філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк», МФО 302076, КОД 09302607, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та грошових допомог, з урахуванням вимог законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач повідомляє, що у зв'язку з тим, що предметом спору по сказаній вище справі, не було зазначено вимогу про проведення розрахунку та виплату державної соціальної підтримки дітей війни у вигляді підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачем 25.04.2017 р. було направлено до Управління Пенсійного Фонду України в місті Вінниці заяву про нарахування ОСОБА_1 невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, починаючи з 01.01.2006 p., як дитині війни (вх.№83/П-2), на яку представник позивача 06.06.2017р. отримала відповідь відповідача №63/П-2 від 18.05.17 з відмовою у виплаті позивачеві надбавки «дитина війни» з посиланням на те, що така вимога виходить за межі постанови суду по адміністративній справі №127/4145/16-а.

Позивач вказує, що хоча в неї відсутнє посвідчення про належність її до категорії дітей війни, оскільки вона проживає постійно в Ізраїлі, важко хворіє і не зможе зараз прибути до України за станом здоров'я, проте вважає, що має право на щомісячну державну соціальну 30% надбавку, що передбачена ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», оскільки пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 № 8 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що за приписами статті 1 Закону від 18 листопада 2004 року №2195-IV дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Тобто до категорії дітей війни належать громадяни України, які народилися у період із 3 вересня 1927 року по 2 вересня 1945 року.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, вивчивши письмові докази по справі, дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2016 року по справі № 127/4145/16-а позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії повністю задоволено. Зобов'язано відповідача поновити виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 року та зобов'язати виплатити їй на її особистий поточний рахунок № НОМЕР_1 (рахунок установи уповноваженого банку- НОМЕР_2) у ТВБВ 10001/0184 філії - Вінницьке обласне управління AT «Ощадбанк», МФО 302076, КОД 09302607, з урахуванням усіх перерахунків, індексацій, доплат та грошових допомог, з урахуванням вимог законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Судом встановлено, що листом УПФУ у м. Вінниці повідомлено, в матеріалах пенсійної справи відсутні будь-які документи, щодо підтвердження у позивача права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни у зв'язку з чим ,в цій частині рішення суду не виконувалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами, що гарантовано п.п.1 та 6 ст. 92 Конституції та згідно ст.7 Закону, фінансове забезпечення соціальних гарантій, що визначені ст. 6 Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Згідно частини 2 статті 19 та частини 3 статті 22 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України, а у разі прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 № 8 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що за

приписами статті 1 Закону від 18 листопада 2004 року №2195-IV дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Тобто до категорії дітей війни належать громадяни України, які народилися у період із 3 вересня 1927 року по 2 вересня 1945 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що позивач належить до категорії дітей війни, таким доказом відповідно до вимог закону є відповідне посвідчення, суд бере до уваги, надане позивачем свідоцтво про народження позивача, із зазначенням місця народження на території України проте, наявність лише свідоцтва про народження не є підтвердженням того, що позивач є дитиною війни таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, та не підлягають задоволенню в повному обсязі, враховуючи встановлені судом факти, суд не вбачає неправомірних дій відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, п.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 № 8 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», постанови №9 від 01.11.96 Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», керуючись ст.1, частиною ст. ст. б, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії- відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: