Справа № 766/17745/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/17745/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання протиправними дії та про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні (далі Пенсійний фонд), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеної у 2004 році пенсії;

- зобов'язати з 01 січня 2016 року здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії у відповідності до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, у розмірі 90 відсотків від місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Херсонської області № 18/426 від 09 грудня 2016 року, без обмеження її максимального розміру та виплатити заборгованість з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначено про обовязок пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, в редакції, яка діяла на час призначення пенсії (2004 рік).

Окрім того, на думку позивача, застосування субєктом владних повноважень при вирішенні спірних питань нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не відповідає принципам верховенства права.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2017 року позов задоволено.

Суд визнав неправомірними дії Пенсійного фонду щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Херсонської області № 18/223 від 04 липня 2016 року про заробітну плату в розмірі 90% середньомісячної (чинної) заробітної плати.

Визнав протиправними дії Пенсійного фонду щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1, призначеної у 2004 році пенсії, виходячи із розміру 90% від суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Херсонської області від 09 грудня 2016 року №18/426, без обмеження її максимального розміру.

Зобов'язав Пенсійний фонд здійснити перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 у 2004 році пенсії на підставі ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, редакція якої діяла на момент призначення пенсії, виходячи із розміру 90% від суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Херсонської області від 09 грудня 2016 року №18/426, без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 січня 2016 року та виплатити заборгованість з урахуванням вже проведених виплат.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Пенсійний фонд подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в позові.

Судом апеляційної інстанції, в порядку статті 55 КАС України здійснено заміну сторони в апеляційному провадженні її правонаступником.

Апелянтом у справі виступає Херсонське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області.

Ураховуючи клопотання сторін про розгляд справи без їх участі, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 п.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що з 10 грудня 2004 року позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за вислугу років, у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

Пенсія позивачу була призначена в порядку та на умовах, передбачених статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, який діяв на момент її призначення.

15 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, виходячи з місячного заробітку за відповідною посадою, з якої він вийшов на пенсію (а.с.8).

До даної заяви позивачем було надано довідку прокуратури Херсонської області №18/426 від 09 грудня 2016 року про розмір заробітної плати заступника прокурора області, станом на 01 грудня 2015 року (а.с.7).

Звернувшись 19 грудня 2016 року до начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області, позивач просив при вирішенні його питання про перерахунок пенсії керуватися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, яка діяла станом на 2004 рік, тобто при призначенні пенсії (а.с.9).

21 грудня 2016 року Комісія з розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення при УПФУ в м. Херсоні прийняла рішення про відмову в проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії, яке оформлено протоколом №223 (а.с.10).

Мотиви даної відмови полягали в тому, що умови та порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, визначаються Кабінетом Міністрів України, відповідно до п.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Оскільки, на думку пенсійного органу, на теперішній час відсутній будь-який нормативно-правовий акт, який регулює дане питання, провести перерахунок пенсії, у звязку з підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько - слідчих працівників - неможливо.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача та зазначив, що оскільки пенсія позивачу була призначена до набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, то при здійсненні її перерахунку, застосуванню підлягає ст. 50-1, в редакції Закону України «Про прокуратуру», чинної на час призначення пенсії.

Обґрунтовуючи зазначений висновок, суд першої інстанції посилався на те, що зміст та обсяг соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, не відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, зокрема частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень даного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення:

- Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Згідно з частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Враховуючи викладені норми законодавства, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що останній діяв у відповідності до ст.19 Конституції України та на законних підставах відмовив у перерахунку пенсії позивачу.

Під час вирішення даного спору судом апеляційної інстанції також була врахована й правова позиція Європейського суду з прав людини, яка викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також суд апеляційної інстанції бажає зазначити, що на теперішній час, на законодавчому рівні не передбачена процедура перерахунку пенсії за підставою підвищення місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Посилання суду першої інстанції на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є безпідставним, оскільки відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії, яку позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Доводи позивача, з якими фактично погодився суд першої інстанції, щодо необхідності, при вирішенні питання про наявність у особи права на перерахунок раніше призначеної пенсії, застосовувати положення Закону, які діяли на момент призначення пенсії, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки право на призначення пенсії та право на перерахунок пенсії не є тотожними за юридичним змістом і підстави для їх виникнення є різними. Оскільки такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, на момент звернення позивача до Пенсійного фонду, не існувало, то останній обґрунтовано вказав на відсутність у позивача права на перерахунок пенсії.

У п. 2.1 рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначено, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 01 березня 2017 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання протиправними дії та про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова