Справа № 382/570/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 382/570/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карпович В.Д.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку розміру пенсії за вислугу років згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013; зобов'язати відповідача перерахувати позивачу пенсію за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла станом на 28.03.2008 року у розмірі 90 % від місячного заробітку, зазначеного у довідці, виданої прокуратурою Київської області від 09.03.2017 року № 18ф-75 без обмеження її максимального розміру відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.01.2016.

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно встановив, що позивач перебуває на обліку у Переяслав-Хмельницькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати працюючого на відповідній посаді прокурора відділу.

14 березня 2016 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про перерахунок його пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", надавши довідку про заробітну плату від 09.03.2017 № 18ф-75 Прокуратури Київської області.

Листом від 24 березня 2017 року №1506/04-06 відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні перерахунку пенсії з огляду на відсутність для цього правових підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим прокурорсько-слідчим працівникам, а отже відмова управління ПФУ позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії є протиправною.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно вказав на те, що положеннями частини 18 статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ "Про прокуратуру" в редакції на момент призначення пенсії позивачу, передбачалося, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної; плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Однак з 15 липня 2015 року набрав чинність Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, пунктом 3 Розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, із набуттям чинності Законом №1697-VII положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII, які передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком - втратили чинність.

Натомість частиною 20 статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону № 1789 при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду України наведені у постановах від 17 грудня 2013 року у справі №21-445а13 та від 10 грудня 2013 року у справі 21-348а13, згідно з яким при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом №3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Проте колегія суддів звертає увагу на відмінність спірних правовідносин та їх нормативного регулювання у даній адміністративній справі, та у згадуваних постановах ВСУ, де спір стосувався визначення розміру, з якого повинен здійснюватися перерахунок пенсії у відповідності до чинних на той час положень ч. 13, 18 ст. 50-1 №1789-ХІІ, разом із тим, у даній адміністративній справі вирішується питання про наявність або відсутність права на здійснення перерахунку пенсії, як такого, при цьому, на час виникнення цих відносин положення ч. 13, 18 ст. 50-1 №1789-ХІІ втратили чинність.

Враховуючи наведене, посилання місцевого суду на зазначені рішення Верховного Суду України у межах даного спору є недоречними.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, апеляційний суд враховує, що положеннями частини 2 статті 19 Конституції України на органи державної влади покладено обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII, якими визначалося право працівників прокуратури на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників і якими позивач обґрунтовував свої вимоги до управління ПФУ на момент його звернення - 14.03.2017 - втратили чинність.

Суд не може підміняти собою законодавчий орган, встановлюючи додаткові підстави до перерахунку пенсії там, де їх не визначив законодавчий орган.

Водночас, відсутність на час звернення позивача до управління ПФУ затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій відповідача, оскільки відповідно до ст.19 Конституції України, УПФУ, як суб'єкт владних повноважень, має діяти на підставі закону та в межах наданих повноважень, та не може провести перерахунок пенсії позивачу за умови відсутності відповідного законодавства.

Такі висновки підтримано Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 23 травня 2017 року, від 09 червня 2017 року, від 29 травня 2017 року (справи К/800/17231/17, К/800/18760/17, К/800/17612/17 відповідно) та ін.

Щодо висновку суду першої інстанції стосовно перерахунку пенсії позивача без обмеження граничного розміру, колегія суддів зазначає, що станом на час розгляду справи права позивача в цій частині вимог не були порушені.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, прийнявши рішення із порушенням норм матеріального права, а саме положень Закону № 1697-VII, що призвело до неправильного вирішення справи.

З приводу тверджень позивача про неможливість звуження прав, судовою колегією враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії - задовольнити.

Постанову Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2017 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.