Справа № 813/2052/17
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року справа № 813/2052/17

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача Козича В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 05.05.2017 року №9-0368 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Посилається на те, що відповідачем проведено позапланову перевірку позивача з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт №13/03/181/1049 від 11.04.2017 року. На підставі цього акта винесено припис, згідно якого на позивача покладено обов'язок забезпечити дотримання вимог ч.ч.1, 3 ст.24, ч.2 ст.30, ст.31, ч.1 ст.50, ст.70, ст.72, ч.ч.1, 2 ст.115 Кодексу Законів про працю України та у строк до 11.05.2017 року зобов'язано письмово поінформувати Територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області про виконання вимог припису. Усунувши встановлені перевіркою порушення, позивач 10.05.2017 року надіслав на адресу інспекції письмове повідомлення про повне виконання вимог цього припису. Однак ще 05.05.2017 року, тобто до закінчення відведеного приписом строку для усунення недоліків, відповідач прийняв постанову №9-0368 про накладення на позивача штрафу у розмірі 3200,00 грн. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає про те, що накладений штраф, згідно з ч.3 ст.265 Кодексу Законів про працю України, є фінансовою санкцією, а тому, відповідно до положень ч.11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», виконання в повному обсязі та у встановлений строк вимог припису виключало у відповідача можливість застосування фінансових санкцій. З цих підстав позивач з оскаржуваною постановою не погоджується та вважає її протиправною. Наведене і зумовило останнього звернутись до суду за судовим захистом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в обґрунтуваннях позовної заяви та додаткових письмових поясненнях, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що позивач безпідставно ототожнює постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю із заходами реагування, застосування яких передбачено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ч.ч.8 та 11 ст.7 вищевказаного Закону України, проте зазначені правові норми не поширюються на здійснення заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю. Водночас факт усунення порушення законодавства про працю не звільняє суб'єкта господарювання від обов'язку нести відповідальність за його вчинення, оскільки винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та винесення припису про усунення порушення законодавства про працю є зовсім різними за своїм змістом і призначенням юридичними діями, що врегульовані різними правовими нормами. Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який, в свою чергу, дотримано Управлінням. Зокрема, позивача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, а також розглянуто справу про накладення штрафу у межах встановлених строків. Щодо тверджень позивача про непропорційність оскаржуваної постанови, то на думку відповідача, такі є необґрунтованими, так як Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення не передбачено права посадових осіб Держпраці звільняти суб'єктів господарювання від відповідальності у зв'язку з «малозначністю» чи «формальністю» вчинених ними порушень. А тому, згідно з ч.3 ст.265 Кодексу Законів про працю України, на позивача накладено штраф у розмірі однієї заробітної плати. З огляду на викладене та покликаючись на правомірність спірного рішення, наявність підстав для його прийняття, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні, посилається на підстави, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву та наданих суду поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Головним управлінням Держпраці у Львівській області проведено позапланову перевірку додержання ФОП ОСОБА_3 законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування, результати якої оформлені актом №13/03/181/1049 від 11.04.2017 року.

Як зазначено в акті, перевіркою встановлено ряд порушень чинного законодавства про працю, а саме: ч.ч.1, 3 ст.24, ч.2 ст.30, ст.31, ч.1 ст.50, ст.70, ст.72, ч.ч.1, 2 ст.115 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України).

У зв'язку із виявленими порушеннями, зафіксованими в акті перевірки №13/03/181/1049 від 11.04.2017 року, відповідач виніс припис №13/03/181/1049-0846, відповідно до якого приписано забезпечити дотримання вимог ч.ч.1, 3 ст.24, ч.2 ст.30, ст.31, ч.1 ст.50, ст.70, ст.72, ч.ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, та повідомлено про необхідність у строк до 11.05.2017 року письмово поінформувати про виконання вимог припису Територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області. Позивача ознайомлено з вказаним приписом, що підтверджується його підписом.

10.05.2017 року позивач направив на адресу відповідача та Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області письмові повідомлення про повне виконання вимог припису №13/03/181/1049 від 11.04.2017 року.

05.05.2017 року відповідач, розглянувши акт перевірки №13/03/181/1049 від 11.04.2017 року щодо порушень ФОП ОСОБА_3 законодавства про працю, на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №9-0368, відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 3200,00 грн.

Позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оспорюваної постанови, оскільки ним у повному обсязі та у встановлений строк виконано вимоги припису, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 (далі - Порядок №390).

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Відповідно до п.7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Як видно з наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 31.03.2017 року №0720-П та направлення на проведення перевірки від 31.03.2017 року №0706, позапланова перевірка ФОП ОСОБА_3 проведена на підставі звернення від 13.03.2017 року та за згодою Держпраці України від 29.03.2017 року за №3576/4.3/4.2-ДП-17, що свідчить про підставність її проведення відповідачем. За результатами цієї перевірки відповідач склав акт №13/03/181/1049 від 11.04.2017 року та, внаслідок виявлених порушень, виніс припис №13/03/181/1049-0846 від 11.04.2017 року.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі - Порядок №509).

Згідно з п.2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Суд встановив, що 26.04.2017 року відповідач повідомив позивача листом №4758/3/11-30, який був направлений на його адресу рекомендованою кореспонденцією не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу, як то передбачено п.6 Порядку №509. При цьому, суд враховує, що згідно з п.7 Порядку №509, справу може бути розглянуто без участі представника суб'єкта господарювання у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (абз.2 п.8 Порядку №509).

Таким чином, встановлені судом обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, вказують на те, що ГУ Держпраці у Львівській області дотримано визначений Законом механізм накладення на суб'єктів господарювання штрафів за порушення законодавства про працю. Разом з тим, суд не надає оцінки змісту встановлених перевіркою порушень, оскільки факт наявності таких не заперечувався представником позивача та визнаний ним у судовому засіданні.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається лише на те, що у відповідача не було правових підстав для накладення штрафу за порушення законодавства про працю, так як вимоги припису виконані позивачем у повному обсязі та у встановлений строк. Попри це, посилається на ч.ч.7, 11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до яких у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу. У разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються. З цих підстав вважає, що відповідач не мав права застосовувати до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу.

Проте такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1, абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

За правилами ч.ч.3, 4 ст.265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, за порушення ФОП ОСОБА_3 вимог ч.ч.1, 3 ст.24, ч.2 ст.30, ст.31, ч.1 ст.50, ст.70, ст.72, ч.ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, відповідач, на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, застосував штраф у розмірі 3200,00 грн. При цьому, розмір застосованого штрафу за виявленні порушення відповідає розміру штрафних санкцій, передбачених ст.265 КЗпП України, а тому аргументи позивача про непропорційність оскаржуваної постанови суд до уваги не приймає.

В той же час, суд вважає підтвердженими доводи представника відповідача стосовно того, що позивач помилково ототожнює постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю із заходами реагування, застосування яких передбачено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ч.5 ст.2 цього Закону, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тобто ч.ч.7, 8, 9 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на які посилається позивач у позовній заяві, не поширюються на проведення перевірок додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відтак не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Окрім того, як вже зазначалось вище, механізм накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України, визначено спеціальним Порядком №509, а форма постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Державної служби України з питань праці - наказом Міністерства соціальної політики України від 02.02.2016 року №67. До того ж, накладення штрафу не є заходом реагування в розумінні Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Також, суд враховує і те, що виконання вимог припису не могло бути правовою підставою для того, щоб не застосовувати до суб'єкта господарювання фінансові санкції, і, відповідно, не звільняло його від обов'язку понести відповідальність за вчинення порушень законодавства про працю, оскільки згідно з ч.7 ст.265 КЗпП України - сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю. Тобто нормами КЗпП України покладено одночасно на суб'єкта господарювання обов'язок, як щодо сплати штрафу за вчинене порушення, так і щодо його усунення.

Беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 05.05.2017 року №9-0368 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є такою, що прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі і Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів та Порядком про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатися підставами для її скасування.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови - слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

у задоволенні позову - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 26.06.2017 року.