Справа № 201/6302/17
Суддя: Ходаківський М. П.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/6302/17
Провадження № 2-а/201/231/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Ходаківський М.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача в частині відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 88% заробітку працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з грудня 2016 року незаконними; зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01 грудня 2016 року із урахуванням стажу на посаді судді та роботи в органах прокуратури (загальний стаж 24 роки 3 місяці 14 днів), із розрахунку 88% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді відповідно до довідки апеляційного суду Дніпропетровської області, а також виплатити різницю між нарахованою та фактично отриманою сумою щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування доводів поданого адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає, що постановою Верховної Ради України № 1396/IV від 11 грудня 2003 року та наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 грудня 2003 року вона звільнена з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з виходом у відставку. Відповідно до Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи на посаді судді був зарахований стаж роботи в органах прокуратури та загальний стаж роботи на посаді судді склав 24 роки 03 місяці та 14 днів, у зв'язку із чим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді склав 88% заробітку працюючого на відповідній посаді судді. 21 грудня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючого судді. 30 грудня 2016 року відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, при цьому замість 88% від заробітку працюючого на відповідній посаді судді проведено перерахунок із розрахунку 80% заробітку працюючого судді, що призвело до порушення прав позивача. Крім того з 01 по 05 січня 2017 року розмір щомісячного довічного грошового утримання нарахований та виплачений з обмеженням. Причину зміни розміру щомісячного довічного грошового утримання судді відповідач не повідомив.

Представник відповідача надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В якості доводів Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі вказує, що на підставі поданої заяви позивача управлінням проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 01 січня 2017 року, оскільки із заявою про перерахунок позивач звернулася 23 грудня 2016 року. Згідно матеріалів пенсійної справи стаж роботи позивача на посаді судді складає 20 років 05 місяців та 04 дні, а тому вимога позивача про проведення про перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88% є необґрунтованою. Окрім того з 01 березня 2017 року управлінням проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року № 7-193-С в розмірі 88% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 11 грудня 2003 року та наказом голови апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 грудня 2003 року ОСОБА_1 звільнена з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з виходом у відставку. З 01 березня 2007 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно із Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у розмірі 88% заробітної плати працюючого судді.

Позивач 23 грудня 2016 року звернулася до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Дніпро із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року № 7-525-С.

Листом від 15 березня 2017 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі повідомило позивача про проведення з 01 січня 2017 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого на період з 01 січня 2017 року по 04 січня 2017 року склав 10 740 грн. З 05 січня 2017 року позивачу встановлено щомісячне довічне грошове утримання 20 620, 16 грн. без обмеження максимальним розміром у зв'язку із набуттям 05 січня 2017 року Закону України «Про Вищу раду правосуддя», яким внесені зміни, зокрема до п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII. При цьому розмір перерахованого щомісячного довічного грошового утримання склав 80% заробітної плати працюючого судді. Таким чином для визначення розміру довічного утримання судді у відставці відповідачем був врахований лише час фактичної роботи на посаді судді, а період роботи позивача в органах прокуратури не були взяті до уваги.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України).

Отже, зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення як складової соціальних гарантій незалежності суддів.

Так, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

При цьому, в п. 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст. 126 Конституції України положення ч. 3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч. 8 ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч. 1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч. 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» узв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п. 8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до розпорядження 186728 від 31 березня 2017 року позивач має стаж роботи на посаді судді 20 років 05 місяців 04 дні, а також 03 роки 10 місяців та 10 днів в органах прокуратури.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що при призначенні відповідачем позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88% заробітної плати працюючого судді було враховано наявний у позивача стаж (в тому числі період роботи в органах прокуратури), до стажу роботи на посаді судді.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для неврахування зазначеного стажу при перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці, та вважає, що дії відповідача щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2017 року у розмірі 80% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді є незаконними.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач має стаж роботи, який надає їй право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 88% відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

При визначені періоду, з якого слід здійснювати перерахунок та виплату пенсії, суд виходить з положень ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За результатами розгляду справи, перевіривши матеріали справи, що надійшли до суду, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46, 55, 58, 68 Конституції України, ст. 43 Закону України «Про статус суддів», ст. ст. 6-11, 71, 99 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо перерахунку раніше призначеного ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2017 року, виходячи із стажу роботи на посаді судді та роботи в органах прокуратури (24 роки 03 місяці 14 днів), в розмірі 88% від заробітку працюючого на відповідній посаді судді відповідно до довідки апеляційного суду Дніпропетровської області, виплативши ОСОБА_1 різницю між нарахованим та фактично виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський