Справа № 2-а-3158/11
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-3158/11 Головуючий у 1-й інстанції: Кравченко Т.М. Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2011 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2012 року, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області щодо здійснення перерахунку і виплати доплати до основної пенсії та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поновлення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного судового рішення.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення про задоволення заяви. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання був пропущений із незалежних від нього причин.

Ухвалою суду від 29 червня 2017 року відповідача Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області було замінено на його правонаступника Звенигородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання відсутні.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що 05 березня 2012 року Звенигородський районний суд Черкаської області видав ОСОБА_2 виконавчий листа у справі № 2-а-3158/11. Строк пред'явлення вказаного виконавчого листа до виконання - 02 лютого 2013 року.

Згідно з вказаним виконавчим документом Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області зобов'язане було здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплату до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 14 вересня 2010 року по 05 квітня 2011 року, за відрахуванням фактично сплачених сум.

Відповідач виконав судове рішення у справі № 2-а-3158/11 в частині здійснення перерахунку доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Також Управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про те, що виплата нарахованих коштів буде здійснена після надходження коштів із Державного бюджету України на відповідні цілі.

Зазначені обставини стали підставою для прийняття постанови від 14 червня 2012 року про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», чинного станом на 14 вересня 2012 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 75 вказаного Закону у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Положеннями ч. 1 ст. 50 такого Закону передбачено, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналогічні положення міститься також у ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», що діє на даний час.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що постанова головного державного виконавця від 14 червня 2012 року про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», чинного станом на 14 вересня 2012 року, є чинною та у встановленому законом порядку не скасована.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Обґрунтовуючи свою заяву про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа у справі № 2-а-3158/11 до виконання, ОСОБА_2 посилався на те, що оригінал виконавчого документа після прийняття постанови від 14 червня 2012 року про закінчення виконавчого провадження був протиправно направлений головним державним виконавцем до суду першої інстанції, а не стягувачу.

Разом з тим, такі дії головного державного виконавця відповідають вимогам п. 11 ч. 1 ст. 49, ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Також заявник посилається на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 14 червня 2012 року була направлена на його адресу лише 21 лютого 2014 року листом Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області № Т-116/9-33/2.

У матеріалах справи містить супровідний лист від 14 червня 2012 року № 5929/03-01-30 про направлення учасникам виконавчого провадження копії постанови від 14 червня 2012 року. Разом з тим, відомості про дату вручення ОСОБА_2 зазначеного листа у матеріалах справи відсутні. У зв'язку з цим під час вирішення апеляційної скарги колегія суддів виходить з того, що вказану постанову заявник отримав вперше разом із листом від 21 лютого 2014 року № Т-116/9-33/2.

Зі змісту листа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області від 27 червня 2012 року № Т-459/01-38/03 позивачу було відомо, що оригінал виконавчого листа у справі № 2-а-3158/11 був направлений до Звенигородського районного суду Черкаської області.

Проте, ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції та отримав оригінал виконавчого документа лише 29 червня 2016 року, а заяву про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання подав 01 серпня 2016 року.

Отже, позивач вчиняв дії, спрямовані на отримання оригіналу виконавчого листа та поновлення строку пред'явлення його до виконання через понад чотири роки після отримання інформації про закінчення виконавчого провадження та майже через два з половиною роки після отримання інформації про місцезнаходження оригіналу виконавчого документа.

Посилання на обставини, які перешкоджали ОСОБА_2 звернутися до суду із заявою про видачу оригіналу виконавчого документа та про поновлення строку пред'явлення його до виконання протягом зазначеного періоду у заяві - відсутні.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв законну і обґрунтовану ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 18 серпня 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Ухвала складена у повному обсязі 29 червня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Файдюк В.В.