Справа № 761/7008/17
Суддя: Юзькова О. Л.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/7008/17
Провадження № 2-а/761/285/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Юзькової О.Л.,

при секретарі: Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним рішення щодо відмови виплати одноразової грошової допомоги у зв»язку з втратою працездатності та настанням ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання службових обов»язків, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови виплати одноразової грошової допомоги у зв»язку з втратою працездатності та настанням ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання службових обов»язків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з грудня 2008 року по 15.04.2016 року проходив службу у ПМОП «Беркут» ГУ МВС України в Київській області та у Національній поліції України. В 2013 році під час виконання службових обов»язків, а саме: під час охорони громадського порядку позивач отримав травми, які стали причиною втрати ним 40% працездатності та призначення йому ІІІ групи інвалідності. Також зазначено, що позивача було звільнено зі служби в поліції за ст..77 п.1 пп.2 (через хворобу), після чого 15.04.2016 ним було подано заяву до ГУ МВС України в Київській області про виплату йому одноразової грошової допомоги. Однак, відповідачем було відмовлено у вказаному проханні позивача у зв»язку з відсутністю правових підстав на вказану виплату, про що вказано у відповідному листі за №29/м-459 від 28.07.2016. Оскільки ОСОБА_1 визначено інвалідність у зв»язку з отриманням травм під час виконання ним своїх службових обов»язків, що підтверджено медичною документацією, останній вважає свої права на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст.97 Закону України «Про національну поліцію» порушеними, що змусило звернутись до суду із вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, свої письмові заперечення, в разі їх наявності, до суду не направив, причину неявки представник не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, повно та всебічно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач перебував на службі в системі МВС з 2008 року по 2016 рік, та, відповідно до свідоцтва про хворобу ОСОБА_1 від 11.04.2016 року №174/ЗВ, йому встановлений діагноз і постанова ВПК про причинний зв»язок травми, яка пов»язана з виконанням службових обов»язків внаслідок перенесеної ЗЧМТ (2013 рік струс головного мозку) у вигляді дисциркулярної після травматичної енцефалопатії ІІ ст. з лівобічною пірамідною недостатністю, стійким церебрастенічним, вестибулярним синдромами. Антено-невротичний синдром. Після травматичний церебральний арахноїдит з ліквородинамічними порушеннями, частими ацефаліями (а.с.23).

Крім того, інші вказані в цьому свідоцтві захворювання позивача, пов»язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Військово-лікарської комісії прийшла до висновку про непридатність ОСОБА_1 до військової служби в мирний час та обмежено-придатним у воєнний час (а.с.22-23).

При цьому, з наявних у справі документів, а саме Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією вбачається, що ОСОБА_1 проведений первинний огляд 16.06.2016 та встановлено третю групу інвалідності з 15.06.2016 року, причина інвалідності - травма, пов»язана з виконанням службових обов»язків. При чому, діагноз МСЕК визначає наслідки перенесеної в 2013 році закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку у вигляді вказаних в діагнозі МСЕК захворювань (а.с.5-6).

Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії АГ №0007418 від 16.06.2016 вказує на втрату професійної працездатності у ОСОБА_1 - 40%, причина втрати якої : травма, пов»язана з виконанням службових обов»язків (а.с.7-8).

Довідка до акта МСЕК серії АВ за 0198443 від 16.06.2016 свідчить про встановлення позивачу з 15.06.2016 третьої групи інвалідності, причина інвалідності - травма, пов»язана з виконанням службових обов»язків (а.с.7).

Оскільки ОСОБА_1 визначено ІІІ групу інвалідності і він втратив 40% працездатності, травми отримав під час виконання ним службових обов»язків, позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату одноразової грошової допомоги.

Однак, Головне управління Національної поліції в Київській області своїм листом від 28.07.2016 за №29/м-459 відмовило у такій виплаті, посилаючись на положення ст..(? Закону України «Про Національну поліцію» та вказуючи, що на даний час законодавством не передбачена виплата одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, які отримали травму під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, пов»язанах із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю (а.с.19-20).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №50 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (надалі - Порядок №850).

Відповідно до п. 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 7 - 9 Порядку №850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З 7 листопада 2015 р. набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» .

Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону Закон України «Про Національну поліцію».

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону Закон України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, Положеннями Порядку №850 та Порядку №4 передбачено, що: днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії; одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби, а тому заява (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником до органу за останнім його місцем служби.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав з 15.06.2016 року ІІІ групу інвалідності у зв»язку з отриманням травми, пов»язаної в виконанням ним службових обов»язків позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно ж до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі по тексту - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених уцьому пункті.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Аналогічні висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13 та №21-420а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13), що згідно зі статтею 244-2 КАС України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести судову практику у відповідність до рішень згаданого суду.

Таким чином, Держава послідовно реалізує політику щодо соціального захисту працівників органів внутрішніх справ, а в подальшому й працівників Національної поліції, шляхом виплати їм одноразової грошової допомоги у розмірах, визначених законом, в разі визначення їм інвалідності через захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ чи поліції.

Суд, також, зазначає, що державна влада в Україні здійснюється безперервно доки існує державний суверенітет. Зобов'язання, взяті на себе Державою перед громадянами України, не припиняються внаслідок перетворень в органах державної влади, а реалізуються тим державним органом, який на момент виконання цих зобов'язань реалізує владну компетенцію від імені Держави.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

На підставі вищевикладеного, та враховуючи те, що відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв»язку із втратою працездатності та настанням ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання ОСОБА_1 службових обов»язків, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача та, виходячи з встановлених обставин справи, вважає наявними законні підставі для задоволення заявлених позовних вимог.

Також, у зв'язку з задоволенням позову та у відповідності до положень ст. 94 КАС України на користь позивача з державного бюджету України підлягають стягненню понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 94, 99, 100, 104, 128, 158-163, 167, 185, 186, 244-2, 254 КАС України; ст. ст. 3, 19 Конституції України; ст. 23 Закону України «Про міліцію»; ст. ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним рішення щодо відмови виплати одноразової грошової допомоги у зв»язку з втратою працездатності та настанням ІІІ групи інвалідності внаслідок виконання службових обов»язків - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлене листом від 28 липня 2016р. № 29/м-459, про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІII групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640грн. 40 коп., шляхом зобов'язання відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути судові витрати в зазначеній вище сумі на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірно списання із відповідного рахунку.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: