Справа № 2-а-3891/10/1470
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2012-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2012 р.Справа № 2-а-3891/10/1470

Категорія:9.2.1Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року по справі за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції в Заводському районі м.Миколаєва ,за участю Прокурора Миколаївської області

про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення рішення та рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2010 року ФОП ОСОБА_5 звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва та просив суд постановити рішення , яким визнати нечинними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.06.2010 р. № /0 про визначення позивачу суми податкового зобовязання у розмірі 120 426 468 грн. та рішення про застосування штрафних ( фінансових санкцій) до позивача від 09.06.2010 р. № /0 на суму 72 937,10 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасоване рішення про застосування штрафних фінансових санкцій від 09.06.2010 р. № НОМЕР_1 на суму 72 937,10 грн., у задоволенні решти позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду ФОП ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм матеріального права, просить скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2012 року відповідача було замінено правонаступником - Державною податковою інспекцією в Заводському районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12.05.2010 року по 21.05.2010 року на підставі направлення від 12.05.10 №554, виданого ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва та відповідно до плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на ІІ квартал 2010 року, головним держподатревізором -інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Заводському районі м. Ми колаєва, інспектором податкової служби II рангу ОСОБА_6 та головним держподатревізором - інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, інспектором податкової служби І рангу ОСОБА_7 була проведена планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань отримання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_5 вимог податкового законодавства за період з 01.04.07 року по 31.03.10 року , направлення про проведення документальної планової перевірки від 12.05.10 №554 було вручено 12.05.10 року під підпис ОСОБА_5

Про результати документальної планової виїзної перевірки було складено акт № 1955/17-200/НОМЕР_2 від 21.05.2010 р. , згідно з яким встановлені порушення:

- п.4.7 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997 р. (далі Закону№ 168/97-ВР) в результаті чого встановлено заниження СПД ОСОБА_5 податку на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 132 578 397 грн. за період з квітня 2007 р. по березень 2010 р. включно., яке виникло за рахунок не включення до податкового зобов'язання сум податку на додану вартість з вартості предмета договорів доручення з ТОВ «КМС-Агросервіс», ТОВ «Нікагро-Спектр», ПП «Оксі-Трейд», ПП «Прок Тайм», ПП «Купран-Юг», ПП «Гурмег-Н». ПП «Новомет», ПП «Браун-Трейд», згідно яких СПД ОСОБА_5 (повірений) зобов'язується від імені та за рахунок вищезазначених підприємств (Довірителі) здійснити закупівлю сільськогосподарської продукції , при передачі результатів роботи згідно звітів по договорам доручення та актів «Виконаних робіт»по договорам доручень. СПД - ОСОБА_5 не задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість за період з 01.04.2007 р. по 31.03.2010 р.;

- п.п.1,5 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР (далі Закону№265/95-ВР) здійснення діяльності (посередництво в оптовій торгівлі) за готівкові кошти без застосування реєстраторів розрахункових операцій за період з 03.08.2007 р. по 01.03.2010 р. на загальну суму 25 937,72 грн. , що підтверджується прибутковими касовими ордерами № 308 від 03.08.2007 р. на суму 1680,25 грн., N2 04/12 від 04.12.2007 р. на суму 6293,40 грн.. № 19 від 24.04.2008 р. на суму 774,13 грн., № 08/09 від08.09.2008 р. на суму 2602,52 грн. № 20 від 03.08.2009 р. на суму 9368,25 грн., № 103 від 01.03.2010 р. на суму 5219,17 грн , але за період з 01.04.2007 р. по 31.03.2010 р. СПД ОСОБА_5 задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі 7 224 грн.

За результатами перевірки ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва прийняте податкове повідомлення - рішення від 09.06.2010 р. за № /0 про визначення позивачу суму податкового зобовязання на суму 120 426 468 грн. суму основного платежу з податку на додану вартість, 120 426 978 грн. сума штрафних фінансових санкцій - за порушення п.4.7 ст. 4 Закону № 168/97-ВР ( так як на підставі ст. 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами " були застосовані строки давності та зобов'язання за квітень 2007 р. до суми донарахування не включив, в зв'язку з чим сума податкового зобов'язання склала 132 578 397 - 12 151929 ( зобов'язання за квітень 2007 р.) - 120 426 468 грн.) та рішення про застосування штрафних ( фінансових санкцій) до позивача від 09.06.2010 р. № НОМЕР_1 на суму 72 937,10 грн. - за порушення п.п.1,5 ст. 3 Закону № 265/95.

Відповідно до ч.2 ст.І9 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.4 ст. 1 Закону № 168/97-ВР поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу. Не належать до поставки операції з передачі товарів в межах договорів схову (відповідального зберігання), довірчого управління, оперативної оренди (лізингу), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу права власності (користування або розпорядження) на такі товари іншій особі.

Відповідно до п.4.7 ст. 4 Закону № 168/97-ВР у випадках коли платник податку здійснює підприємницьку діяльність з поставки вживаних товарів (комісійну торгівлю), що придбані в осіб, не зареєстрованих платниками податку, базою оподаткування є комісійна винагорода такого платника податку. Правила комісійної торгівлі та визначення комісійної винагороди встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

У разі коли платник податку (далі - повірений) здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за дорученням та за рахунок іншої особи (далі - довіритель), датою збільшення податкового кредиту такого повіреного є дата перерахування коштів (поставка в управління цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу) на користь продавця таких товарів (робіт, послуг) або поставка інших видів компенсацій вартості таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення податкових зобов'язань є дата передання таких товарів (результатів робіт, послуг) довірителю. При цьому довіритель не збільшує податковий кредит на суму коштів (вартість цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу), перерахованих (переданих) повіреному, але має право на збільшення податкового кредиту у податковий період отримання товарів (робіт, послуг), придбаних повіреним за його дорученням.

Зазначене правило не поширюється на операції з експортування вживаних товарів за межі митної території України або з імпортування вживаних товарів на митну територію України в межах зазначених договорів, оподаткування яких регулюється відповідними нормами цього Закону.

Судом апеляційної інстанції було встановлено ,що позивач уклав з ТОВ «КМС-Агросервіс». ТОВ «Нікагро-Спектр», ПП «Оксі-Трейд», ПП «Прок Тайм», ПП «Купран-Юг», ПП «Гурмет-Н», ПП «Новомет», ПП «Браун-Трейд»договори доручення та отримав довіреності , за умовами яких довіритель уповноважує, а повірений (позивач у справі) зобов'язується здійснювати посередницькі послуги по пошуку сільськогосподарської продукції на користь довірителів ,перерахування коштів на розрахункові рахунки продавців або внесення коштів у каси продавців в рахунок оплати за поставлену продукцію, без врахування витрат на оплату податків по виконанню договірних зобовязань ,за виконання яких здійснювалася виплата винагороди на підставі звітів повіреного та актів виконаних робіт.

Таким чином , апеляційний суд вважає ,що діяльність позивача є обєктом оподаткування згідно п.п.3.1.1 п.3.1.ст.3 Закону № 168/97-ВР, яка не є поставкою товарів, оподаткування якої здійснюється згідно п.4.7 ст. 4 Закону № 168/97-ВР, так як договори з контрагентами не передбачали передачу права власності на майно не пізніше дати останнього платежу.

Апеляційний суд вважає , що за господарськими операціями поставки та придбання продукції ТОВ «КМС-Агросервіс». ТОВ «Нікагро-Спектр», ПП «Оксі-Трейд», ПП «Прок Тайм», ПП «Купран-Юг», ПП «Гурмет-Н», ПП «Новомет», ПП «Браун-Трейд» останні повинні були сплачувати загальнообовязкові податки та збори, допустимих доказів (фактів,встановлених актами перевірок податкового законодавства) про несплату яких а ні до суду першої інстанції , а ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Що стосується наданих відповідачем витягів щодо сплати вищевказаними підприємствами податків та зборів за відповідні періоди , суд апеляційної інстанції вважає , що вони є неналежними доказами для встановлення фактів оподаткування чи ухилення від оподаткування вищевказаних операцій.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 КАС України при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобовязання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Обставини, які слугували фактичною підставою для визначення позивачу податкового зобовязання згідно спірного податкового повідомлення-рішення від 09.06.2010 р. № /0 знаходяться поза межами вимог п.4.7 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР .

Крім того, апеляційний суд зазначає ,що інші статті цього Закону, так само як і інших законів, не ставлять в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи №80 від 24.02.2012 року розмір фактично використовуваних грошових коштів ,отриманих від довірителів за період квітень 2007 року березень 2010 року склав 730807664,81 грн. ,залишок дебіторської заборгованості на 31.03.2010 року склав 83514,67 грн., а документально підтвердження заниження позивачем ПДВ за період з 01.04.2007 року по 31.03.2010 року склало 200 грн.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона ( повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним,створює,змінює та припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно п.3.2.5 Закону № 168/97-ВР не є об'єктом оподаткування операції з надання послуг інкасації, розрахунково - касового обслуговування, залучення, розміщення та повернення коштів за договором позики, депозиту, вкладу, доручення, надання, управління і

переуступки фінансових кредитів.

До прийняття ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва податкового повідомлення - рішення від 09.06.2010 р. за № /0 були відсутні розяснення податкового органу про застосування відповідних норм.

Згідно п.п. 4.4.1.п.4.4. ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000 року ( в ред. від 01.04.2003 року) у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Апеляційний суд вважає, що позивач уклав договори доручення, тому база оподаткування повинна визначатись відповідно до пп.3.1.1 ст.3 Закону № 168/97-ВР з суми винагороди повіреного за послуги з пошуку сільськогосподарської продукції на користь довірителів ,перерахування коштів на розрахункові рахунки продавців або внесення коштів у каси продавців в рахунок оплати за поставлену продукцію, а не з суми коштів, які були отримані позивачем від довірителів для підшукування для закупівлі сільськогосподарської продукції, а тому податкове повідомлення-рішення від 09.06.2010 р. № /0 було прийнято необґрунтовано та підлягає скасуванню у частині 120 426 778 грн. , а зворотній висновок суду 1-ої інстанції є помилковим .

Відповідно до п. п. 1,5 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх веденні крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України.

Відповідно до п.1 ст. 17 Закону №265/95 за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: 1) у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

За своєю правовою природою штрафні (фінансові) санкції є адміністративно-господарськими санкціями.

Відповідно до ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідач застосував строки застосування адміністративно-господарських санкцій відповідно до ст. 250 ГК України та штрафні (фінансов) санкції нараховував на суму 14 587,42 грн. по прибуткових касових ордерах № 20 від 03.08.2009 р. на суму 9368,25 грн., № 103 від 01.03.2010 р. на суму 5219,17 грн., по яких не закінчився строк застосування штрафних санкцій, що в п'ятикратному розмірі складає 14 587,42x5= 72 937,10 грн.

Відповідно до ст.1;2 Закону №265/95-ВР - реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти. Розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем

реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Згідно ч. 9 ст. 12 Закону №265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються у разі, якщо в місці отримання товарів ( надання послуг) операцій з розрахунків у готівковій формі не здійснюються ( оптова торгівля тощо).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду 1-ої інстанції , що відповідач не довів суду, що діяв правомірно ,а тому рішення про застосування штрафних фінансових санкцій від 09.06.2010 р. № НОМЕР_1 на суму 72 937,10 грн. підлягає скасуванню.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про відсутності підстав для задоволення вимог позивача про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва від 09.06.2010 р. № /0 частині 120 426 778 грн.

Відповідно до п. п. 3, 4. ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти нову про часткове задоволення позову.

Керуючись ч.1 ст. 195, ч. 3 ст. 198, п. 3, 4 ч. 1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ч.1 ст.207, ст. 210, ст.211, ст. 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 задовольнити , постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2011 року скасувати.

Прийняти нову постанову :

Позов ФОП ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати нечинними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва від 09.06.2010 р. № /0 в частині 120 426 778 грн. та рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про застосування штрафних ( фінансових) санкцій від 09.06.2010 р. № НОМЕР_1 у повному обсязі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, або з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя :

Судді: