Справа № 805/1233/17-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 р. Справа №805/1233/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14:10

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., при секретарі Зикун Ю.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Здравниця плюс» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень. В обґрунтування позовних вимог зазначив те, що контролюючий орган, приймаючи податкове повідомлення-рішення, неправомірно збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість та збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток підприємства, оскільки господарські операції позивача з контрагентам здійснювались у межах господарської діяльності, підтверджені необхідними первинними документами. При цьому, несплата податків контрагентом тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.01.2017 № та №.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав заперечення в якому зазначив, що перевіркою встановлено заниження фінансового результату до оподаткування. Документами не підтверджено проведення операцій з надання послуг ТОВ «Укрстрой», тобто дані операції не здійснювались в межах господарської діяльності підприємства та не мали реального характеру. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Здравниця плюс» (, 87535, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Новотрубна, будинок 19) зареєстроване у якості юридичної особи виконавчим комітетом 07.05.2007 року.

4 січня 2017 року за результатами проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «Здравниця плюс» з питань достовірності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2015 року та формування витрат бухгалтерської звітності підприємства та виплату цих витрат на визначення фінансового результату до оподаткування з податку на прибуток підприємства за 2015 рік по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ТОВ «Укрстрой» Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області складено акт №1/05-19-14-04/35127625.

З висновків вбачається, що перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2015 року на загальну суму 79007 грн., який сформовано від підприємства постачальника ТОВ «Укрстрой»; п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, розділу V П(С)БО 1, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, що призвело до завищення відємного значення обєкту оподаткування на суму 395034 грн.

20 січня 2017 року на підставі вказаного акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме:

№, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 395034 грн.

№, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 118510,50 грн., в т.ч. за податковими зобовязаннями 79007 грн., за штрафними санкціями 39503,5 грн.

17 січня 2017 року Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області прийнято рішення №1187/05-19-14-04/35127625 про результати розгляду заперечень до акту перевірки, яким висновки перевірки залишено без змін.

7 лютого 2017 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято рішення №964/10/05-99-10-01-12-1 про залишення скарги без розгляду.

Разом з цим, судом встановлено, що 2 березня 2015 року між підрядником ТОВ «Укрстрой» та замовником ТОВ «Здравниця плюс» укладено договір №1/3/1879, предметом якого є ремонтно-будівельні та аварійні роботи на обєктах ТОВ «Здравниця плюс», в т.ч.п-т «Сонячний берег».

Відповідно до додаткової угоди №3 від 02.04.2015 ТОВ «Укрстрой» зобовязано здійснити роботи з технічного обслуговування фекальної каналізації пансіонату «Сонячний берег» (с.Урзуф) на загальну вартість 228167,45 грн. з ПДВ.

Відповідно до умов додаткової угоди №17 від 28.09.2015 ТОВ «Укрстрой» зобовязано здійснити роботи з поточного ремонту пансіонату «Азовє» (с.Мелекіне) на загальну суму 404748,54 грн. з ПДВ.

Виконання робіт контрагентом підтверджується

Довідкою о вартості виконаних будівельних робіт та затрат, актами виконаних будівельних робіт, відомостями витрачених ресурсів, матеріалів.

ТОВ «Укрстрой» виписані податкові накладні №20 від 15.10.2015 на суму 245872,86 грн., в т.ч. ПДВ 40978,81 грн., №1 від 02.10.2015 на суму 228167,45 грн., в т.ч. ПДВ 38027,91 грн.

Оплата за товар та послуги здійснена шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Укрстрой», що підтверджується платіжними дорученнями.

Позивачем в повному обсязі виконаний обов'язок щодо відображення податкових зобов'язань за зазначеними операціями відповідно до норм чинного законодавства, що підтверджується поданими податковими деклараціями з податку на додану вартість та податковими деклараціями з податку на прибуток за періоди, що перевіряються.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України до витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 17 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Крім того, засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону №996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 даного Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та формування витрат, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише податковою інформацією Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області у звязку з тим, що неможливо провести зустрічну звірку ТОВ «ТК «ОЙЛ ГРУП» по взаємовідносинам з платником податків за жовтень, листопад 2014 року, у звязку із місцезнаходженням платника на території, яка непідконтрольна Уряду України (83062, м.Донецьк, вул.Потійська, б.18).

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

На виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду Слідчим управлінням фінансових розслідувань Маріуполської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області надано лист №1927/25-19-23-01 від 30.05.2017 з якого вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження №0000005 від 14.01.2016 за фактом ухилення від сплати податків, зборів в особливо великих розмірах невстановленими службовими особами ТОВ «Укрстрой».

Однак суд зазначає, що порушення податкового законодавства контрагентом платника податків не може бути підставою для обмеження права покупця на податковий кредит та формування витрат за умови реальності господарської операції.

Посилання на відсутність реального настання правових наслідків (факту виконаних робіт), обумовлених договором, укладеним між позивачем та його контрагентом, з підстав відсутності необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагента ТОВ «Укрсрой», є також безпідставним, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеною угодою.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За таких обставин, з урахуванням досліджених та наявних в матеріалах справи первинних документів, суд приходить до висновку, що всі документи в сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності Товариства, а враховуючи принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презюмується податковим законодавством, зокрема, за умови подання платником податків необхідних, належним чином оформлених, документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), суд дійшов висновку про те, що позивач підтвердив факт реального настання правових наслідків за господарськими операціями з надання послуг ТОВ «Укрстрой» у звязку з чим податкові повідомлення-рішення від 20.01.2017 № та № підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно платіжного доручення № 183 від 14.02.2017 за подання адміністративного позову позивачем сплачено 7703,18 грн. судового збору.

У зв'язку з цим, на користь позивача підлягають стягненню витрати у вигляді судового збору в розмірі 7703,18 грн.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Здравниця плюс» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 20 січня 2017 року №.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 20 січня 2017 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Здравниця плюс» судові витрати у розмірі 7703 (сім тисяч сімсот три) грн. 17 коп.

У судовому засіданні 26 червня 2017 року проголошена вступна та резолютивна частина постанови. Повний текст постанови складено 29 червня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особами, які беруть участь у справі, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кошкош О.О.