Справа № 814/804/17
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

26 червня 2017 року Справа № 814/804/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Прометей-Голд", вул. Пушкінська, 8,Миколаїв,54030

доДержавної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Потьомкінська, 24/2,Миколаїв,54030

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.11.2016р. № НОМЕР_1, від 04.11.2016р. № від 04.11.2016р. № НОМЕР_2, від 04.11.2016р. № НОМЕР_3,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прометей-Голд» (далі-позивач, ТОВ «Прометей-Голд») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач, ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, податкова) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.11.2016 р. №, №, №,№ НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що факти викладені відповідачем про відсутність реальності купівлі-продажу товарів ТОВ «Прометей-Голд» є недоведеними та необґрунтованими, оскільки взаємовідносини з контрагентами у перевіряємий період повністю підтверджені первинними документами. Відтак, прийняті податкові повідомлення-рішення на підставі таких висновків є протиправними та підлягають скасуванню.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими з підстав викладених в письмових запереченнях. Також, відповідач просив відкласти розгляд справи для підготовки, однак суд вважає дане клопотання необґрунтованим, оскільки відповідачем вже надано до суду письмові заперечення, а відкладення розгляду даної справи на думку суду буде лише затягуванням її розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні. Суд вважає, що в адміністративній справі достатньо матеріалів для її розгляду в письмовому провадженні.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 30.09.2016 р. по 10.10.2016 р. податковою проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Прометей-Голд» проводилась документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕТЕЙ-ГОЛД» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток підприємства за період 2014 рік, рік, І півріччя 2016 року та з податку на додану вартість за період вересень 2014 року, червень 2015 року, березень - липень 2016 року по взаємовідносинам з контрагентами- постачальниками ТОВ «ВАМ АГРО» за період вересень 2014 року, СФГ «ГОРИЗОНТ 2» за період червень 2015 року, з невизначеним платником за період березень 2016 року, ПСП

«САДОВЕ» за період квітень 2016 року, ПСП «ПОРАДІВСЬКЕ» за період травень 2016 року, ФГ «ПЕРЛИНА НОВОБУЖЖЯ» за період червень 2016 року, ТОВ «ЗЛАТОМИР- КОЛОС» за період червень 2016 року, ТОВ «ПРОМЕТЕЙ-ГРЕЙН» за період червень 2016 року, ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» за період червень липень 2016 року та контрагентами-покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари (послуги), придбані у контрагентів-постачальників ТОВ «ВАМ АГРО» в періоді вересень 2014 року СФГ «ГОРИЗОНТ 2» в періоді червень 2015 року, з невизначеним платником в періоді березень 2016 року, ПСП «САДОВЕ» в періоді квітень 2016 року, ПСП «ПОРАДІВСЬКЕ» в періоді травень 2016 року, ФГ «ПЕРЛИНА НОВОБУЖЖЯ» в періоді червень 2016 року, ТОВ «ЗЛАТОМИР-КОЛОС» в періоді червень 2016 року, ТОВ «ПРОМЕТЕЙ ГРЕЙН» періоді червень 2016 року, ТОВ «ЗЕРНОТРЕЙД КОМПАНІ» в періоді червень-липень 2016, та з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійснене фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АТП 1981», ТОВ «ОСОБА_1 АРТІЛЬ», ТОВ «СЛОБОДА М», ТОВ «ТКМ І ДМ», ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ ЗГП» за 01.01.2014р. по 13.07.2016 р., за результатами якої складено акт перевірки №474/14-03-14-02/39139456 від 18.10.2016 року (далі - акт).

Згідно висновків акту, податковою встановлено порушення позивачем податкового законодавства, а саме: завищено суму відємного значення з податку на додану вартість за період 2016 року на суму ПДВ 4 321 552грн.; занижено податок на додану вартість на загальну суму 3 244 942 грн., в тому числі вересень 2014 року на суму 4 096 грн. та липень 2016 року на суму 3 240 846 грн.; занижено податок на прибуток за І півріччя 2016 року, в тому числі за II квартал 2015 року на загальну суму 2 812 497 грн., завищено суму податкового зобовязання та суму податкового кредиту за платежем податок на додану вартість.

На підставі вищезазначених висновків податковою винесено податкові повідомлення рішення:

- №, яким завищено податок на додану вартість на загальну суму 3244 942 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 1 622 471 грн.;

- №, яким завищено податок на прибуток за І півріччя 2016 року загальну суму 2 812 497 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 1 406 248,50 грн.

- №, яким зменшено суму податкового зобовязання для цілей розділу VI Податкового кодексу України на суму - 35 757 407 грн. та зменшено податкового кредиту за платежем податок на додану вартість на суму - 35 602 898 грн.;

- №, яким занижено суму відємного значення з податку на додану! вартість за період липень 2016 року на суму 4 321 552грн.

Висновки про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються на висновках податкової про нереальність господарських операцій за договорами, за умовами яких позивачу були поставлені товари та за умовами яких позивачем продано товар, та не відповідність первинних документів по даним господарським операціям, що і було підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях.

Так, відповідач у своїх письмових запереченнях зазначив, що господарські операції між позивачем та його контрагентами у перевіряємий період мають ознаки нереальності.

Суд надаючи правову оцінку обставинам та відносинам, що виникли між сторонами, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Також, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обовязковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК.

Згідно пунктом 198.3 статті 198 ПК, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару.

Якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність з негативними наслідками саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставною для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній мав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.п. а п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, що не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно вимог пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України).

В ході розгляду справи судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що основним видом діяльності ТОВ «Прометей-Голд» є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Так, у березні 2016 року позивачем укладено договори купівлі-продажу №03-03-93 від 03.03.2016 р., №11-03-9 від 11.03.20016 р. з ТОВ «АТП 1981». За умовами даних договорів позивач придбав сільськогосподарську продукцію, а саме соняшник у кількості 139 т. 700 кг.

На підтвердження реальності вищезазначених господарських операцій позивачем надано до суду видаткові накладні, податкові накладні, договори та товарно-транспортні накладні (т. 1 арк. с. 199-228).

03 червня 2016 року позивачем укладено договір купівлі-продажу №0306-16 з ФГ «Перлина Новобужжя», за умовами якого позивачу поставлено на склад соняшник у кількості 507 т. 755 кг.

Вищезазначені господарські операції підтверджені податковою та видатковою накладною (т. 1 арк. 229-233).

Між позивачем та ТОВ «Златомир-Колос» укладено договори купівлі продажу №0406-60 від 04.06.2016 р., №0706-60 від 07.06.2016 р., №0906-60 від 09.06.2016 р. та 1306-60 від 13.06.2016 р., за умовами цих договорів позивач придбав соняшник у кількості 169 т. 767 кг., поставка здійснена на склад покупця. На підтвердження реальності господарських операцій за даними договорами надано до суду видаткові та податкові накладні, а також товарно-транспортні (т. 1 арк. с. 234-250, т. 2 арк. с. 1-15).

У перевіряємову періоді між позивачем та ТОВ «Прометей-Грейн» укладені договори купівлі-продажу №2906/16-1 від 29.04.2016 р., № 2006/16-1 від 20.06.2016 р. та №2306/16-1 від 23.06.2016 року, за умовами яких позивач придбав у свого контрагента соняшник у кількості 2048 т. 400 кг. та пшеницю 735 т. 300 кг.

На підтвердження господарських операцій до суду надано податкові накладні та видаткові накладні (т. 2 арк .с. 16-27).

Між позивачем та ТОВ «Зернотрейд Компані» за договорами купівлі-продажу позивачем придбано соняшник у кількості 6740 т. 630 кг., пшеницю у кількості 8923 т. 950 кг. та ячмінь у кількості 13299 т. 180 кг. На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні та податкові накладні (т. 2 арк .с .28-113).

Позивачем з ТОВ «Світоіл» укладено договір поставки, за яким придбало у контрагента соняшник у кількості 1000 т. На підтвердження реальності господарської операції надано до суду видатковою накладною, податковою накладною актом приймання-передачі, а також складською квитанцією (т. 2 арк. с. 114-121).

Між позивачем та ТОВ «Континіум-Трейд» (ТОВ «Інвестментс Лайн») укладено договір купівлі-продажу №2316-05-1 від 23.05.2016 р. та додаток №1 від 23.05.2016 року до договору, за умовами яких позивач продав пшеницю 6 кл., поставка товару здійснювалась за умовами самовивезення, на підтвердження продажу товару позивачем надано до суду акти приймання передачі, довіреність, видаткові та податкові накладні (т. 2 арк.с. 122-137).

У перевіряємому періоді між позивачем та контрагентом-покупцем, ТОВ «Реммеблі» укладений договір купівлі-продажу №0716/07-2 від 07.07.2016 року та додатку №1 від 07.07.2016 р. За умовами договору та додатку до нього позивач переда у власність контрагента ячмінь у кількості 1000 т., що підтверджується актами приймання-передачі, податковими та видатковими накладними (т. 2 арк .с. 138-145).

Між позивачем та ТОВ «Комо» укладено договір купівлі-продажу №0916/06-2 від 09.06.2016 р. та додаток №1 і 3, за умовами яких позивач передав у власність контрагента пшеницю у кількості 2 кл. та 3 кл., ячмінь у кількості 3 кл. та пшеницю у кількості 2кл., 3 кл та 6 кл., що підтверджується видатковими та податковими накладними (т. 2 акр. с. 146-176).

Позивачем з ТОВ «Агропросперіс Трейд» укладені договори поставки №165 від 08.08.2016 р., №209 від 11.08.2016 р., №210 від 11.08.2016 та №213 від 11.08.2016 р., за умовами яких позивачем передано контрагенту-покупцю пшеницю, що підтверджується податковими та видатковими накладними (т. 2 арк .с.177-198).

Між позивачем та ТОВ «Золотий урожай Харків» укладено договір та додаток, за умовами яких позивач передав у власність контрагента-покупця ячмінь 3 кл. у кількосіт 1190 т. 720 кг., що підтверджується актами прийманні передачі, податковими та видатковими накладними (т. 2 арк .с. 199-222).

Позивачем укладено договір купівлі-продажу №2016/07-1 від 20.07.2016 р. та додаток №1 від 20.07.2016 року з ТОВ «Одеський Коровай», за умовами яких позивач передав ячмінь 3 кл. у кількості 5500 т., що підтверджується актами прийому передачі, видатковими та податковими накладними (т. 2 арк .с. 223-230).

У перевіряємий період між позивачем та ТОВ «Хлібзавод «Салтівський» укладено договір купвілі-продажу та додаток, за умовами якого позивачем передано покупцю ячмінь 3 кл. 2764 т. 940 кг.. на підтвердження господарської операції позивачем надано акти приймання передачі, податкову та видаткову накладну (т. 2 арк .с. 231-238).

Між позивачем та ТОВ «Енгельхард СТП (Україна)» укладено договори поставки, за умовами яких позивачем передано контрагенту ячмінь 2572 т. 960 кг., що підтверджується видатковими та податковими накладними (т. 2 арк .с .239-250, т. 3 арк .с .1-14).

Позивачем з ТОВ СП «Нібулон» укладено договір поставки №613/2016 від 09.07.2016 року, за яким позивачем передано ячмінь 3 кл., що підтверджується податковою та видатковою накладною (т. 3 арк .с .15-19).

Між позивачем та ТОВ «Прометей-Грін» укладено договір купівлі-продажу №1909/16 від 19.09.2016 року, за умовами якого позивач передав контрагенту-покупцю соняшник у кількості 190 т. На підтвердження даної операції позивачем надано до суду видаткову накладну та податкову накладну (т. 3 акр. с. 20-23).

Позивачем у перевіряємову періоді поставлено ТОВ «Бессарабія-Агро» соняшник у кількості 3000 т., що підтверджується податковою накладною та видатковою накладною (т. 3 арк .с . 24-26).

За договорами поставки позивачем передано ТОВ «Кернел-Трейд» соняшник та ячмінь, що підтверджується податковими та видатковими накладеними (т. 3 арк. с. 27-91).

Між позивачем та ДП з іноземними інвестиціями «Сантрейд» укладено договори поставки, за умовами яких позивачем передано контрагенту-покупцю соняшник, пшеницю і ячмінь. На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано видаткові накладні, податкові накладні (т. 3 арк. с. 92-250, т. 4 арк .с. 1-24).

Таким чином, факт отримання та поставки товарів підтверджується вищезазначеними документами.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на відсутність у позивача з деякими контрагентами актів приймання передачі товарів, суд зазначає, що наявність акту приймання-передачі товару не є обовязковим, оскільки факт приймання та передачі товарів підтверджується видатковими та податковими накладними підписаними уповноваженими особами постачальника та покупця.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність тоаврно-транспортних документів (ТТН) по деяким господарським правовідносинам з контрагентами позивача, адже позивач задекларував свій податковий кредит не по ТТН, а по податковим накладним, невідповіднсть ТТН або їх відсутність не може впливати на податковий кредит позивача. Товарно-транспортна накладна не є обовяззковим документом, з наявністю якого Податковий кодекс повязує право платника податків на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в країні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі-правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з преамбулою Правил, вони визначають права, обовязки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Зазначені Правила не встановлюють правил податкового обліку та не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку витрат та податкового кредиту, а товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує придбання та продаж товарно-матеріальних цінностей, вона належить до виду документів, що засвідчують факт перевезення. Відсутність товарно-транспортної накладної та оформлення її з порушенням встановленого порядку не позбавляє господарських операцій реального змісту та не може впливати на відображення такої операції в податковому обліку субєкта господарювання.

Таку позицію неодноразово висловлював Вищий адміністративний суд України ( ухвали від 24.11.2014 року по справі № К/800/32766/14 та від 13.01.2015 року по справі № К/800/50432/13), а також вищестоящий орган відповідача - Міністерство доходів та зборів в своєму листі від 19.09.2013 року № 11569/6/99-99-22-01 -03-15/1128.

Отже, при розгляді справи, судом встановлено, що викладені в акті перевірки обставини ґрунтуються на припущеннях, без зазначення первинних документів та без системного викладення порушень вимог чинного податкового законодавства. Адже, реальність та товарність господарських угод позивача з його контрагентами у перевіряємий період підтверджується наданими позивачем первинними документами, що повністю відповідають вимогами податкового законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Суд також зазначає, що вищенаведені висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.09р. в пункті 71 зазначив, що платник податку не повинен нести відповідальності за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також пеню. На думку суду, такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини № 3477-IV від 23.02.06р. українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Що стосується нікчемності правочинів суд, з урахуванням позиції, що викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 № К/9991/50772/12, зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вказано у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009, … вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або про відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих за правочинами, здійсненими з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Отже, відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів як обовязкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України та є підставами для скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення. У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.11.2016 року №.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.11.2016 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.11.2016 року №.

5.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 04.11.2016 року №.

6.Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прометей-Голд" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області сплачений судовий збір за платіжним дорученням №7105 від 19.04.2017 року в сумі 733810,00 грн. та платіжним дорученням №7141 від 26.04.2017 року в сумі 1350 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич