Справа № 206/6481/16-а(2-а/206/150/16)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2017 рокусправа № 206/6481/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2017 року по справі №206/6481/16-а за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

11 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними порушення з боку ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі у відношенні позивача вимог ст.ст. 22, 46 Конституції України, якими він відповідно до п.2 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах зобов'язаний керуватися у своїй діяльності, а також підпунктів 7 та 8 пункту 4 цього положення, згідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, для чого забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій, які згідно із законодавством здійснюється за рахунок Державного бюджету України;

2) зобов'язати Лівобережне обєднане управління пенсійного фонду України в м. Дніпро негайно поновити права позивача отримувати державні пенсії як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 3-ої групи в розмірі 6,5 мінімальних пенсій за віком, для чого зобов'язати негайно здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем виплачується пенсія у розмірі меншому, ніж визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач відмовляється виплачувати позивачу пенсію, у розмірі, який визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що розмір пенсії визначається Постановою КМУ. Позивач зазначав, що така відмова є неправомірною, оскільки розмір пенсії визначено Законом і не може змінюватися підзаконними нормативно-правовими актами.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду фактично мотивована правомірністю дій відповідача, в частині визначення розміру пенсії, враховуючи законодавчі зміни, які внесено до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо порядку визначення розміру пенсій, які виплачують на підставі цього Закону.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтуванні вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що зменшення розміру пенсії на підставі постанови Уряду суперечить діючому законодавству і є звуженням його конституційних прав на пенсійне забезпечення.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильної катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії А №109671, з 17.08.1992 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Дніпрі та отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі фактичних збитків, завданих здоров'ю, яка до листопада 2011 року виплачувалась в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.

Після зменшення розміру пенсії, у зв'язку зі змінами внесеними в Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 24 жовтня 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі з вимогою про здійснення перерахунку державної пенсії як ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи у розмірі визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції на час виникнення у нього права на соціальну допомогу як інваліда ЧАЕСёз врахуванням рішень суду, яким встановлено його право на відповідний розмір цієї державної пенсії, а також висновків Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 та №10-рп/2008 від 22.05.2008 та вжиття всіх передбачених законодавством України заходів для отримання позивачем своєчасно та в повному обсязі належної йому державної пенсії.

ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі №Б48/04/14 від 08 листопада 2016 року позивача повідомлено про відсутність порушень з боку відповідача у правильності обчислення та виплати його пенсії.

Вказуючи на те, що відмова відповідача є грубим порушенням вимог ст.ст. 22, 46 Конституції України позивач звернувся до суду.

За наслідками перегляду судового рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, на момент виникнення у позивача права на пенсію, ст. 49 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Також, зазначеною редакцією встановлено, що відповідно до ч.4 ст.54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів IІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Водночас, Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-VI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, який набрав чинності 19.06.2011 року, Прикінцеві положення Закону України від 28 грудня 2010 року № 2857-VI Про Державний бюджет України на 2011 рік доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ на 2011 рік (пункт 7 Закону № 3491-VI).

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі № 1-11 пункт 4 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Таким чином, Законом №3491-VI від 14 червня 2011 року Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інший, ніж передбачено статтею 54 Закону № 796-ХІІ, розмір державної пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п.п. 1 п. 11 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС III групи інвалідності становить 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2012 рік» (набрав чинності 1 січня 2012 року), пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2013 рік» (набрав чинності 1 січня 2013 року), пунктом 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджету України на 2014 рік» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року №1622-VII, які набрали чинності 3 серпня 2014 року, було установлено, що норми і положення статі 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України, та у 2014 році виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-ІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 796-ХІІ, зокрема частиною третьою статті 54 передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Крім того, 28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» за № 80-VІІІ, пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення серед інших статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. з наступними змінами, де Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Крім того, у вказаному рішенні КСУ зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

У рішенні від 25.01.2012 р. №3-рп/2012 Конституційним Судом України визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Системний аналіз викладених правових норм та рішень КСУ надає підстави стверджувати, що розмір і порядок отримання соціальних виплат за ст. 54 Закону 796-ХІІ, визначається КМУ і в даному випадку мала місце зміна законодавства, а отже відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу його пенсії згідно ст..54 Закону №796-ХІІ у порядку та розмірах, встановлених КМУ.

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції не досліджено питання щодо порушення відповідачем вимог ст. 22 Конституції України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статтею 22 Конституції України, на яку посилається позивач, передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, у даному випадку зміна розміру пенсії позивача пов'язана зі зміною законодавства, легітимність якого і відповідність Конституції України підтверджена Конституційним Судом України у вищенаведеному рішенні. І така зміна законодавства призвела не до позбавлення права позивача на отримання пенсії та/або відповідних надбавок, а до зміни розміру і порядку їх виплати, що узгоджується, зокрема й з наведеною вище практикою Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2017 року по справі № 206/6481/16-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

(Ухвалу у повному обсязі виготовлено 29.06.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк