Справа № 464/691/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6930/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 05 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство "Адміністративно-технічне управління" Львівської міської ради з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради № 1 від 16.01.2017 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення її до відповідальності за ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що інженером КП «Адміністративно-технічне управління» складено протокол №5-096б від 20.12.2016, на підставі якого Адміністративною комісією прийнято спірну постанову. Вважає, що така прийнята з порушенням існуючим норм КУпАП, адже справа розглянута у відсутності особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності. Разом із тим, протокол, що став підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення складений не уповноваженою на те особою, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Правилами благоустрою м.Львова не передбачено визначення «тимчасово споруда мала архітектурна форма», що було обєктом інкримінованого правопорушення. Крім того, позивачу не було розяснено його прав і обовязки, які передбачені ст.268 КУпАП, не було повідомлено про час та місце складення протоколу, всупереч вимогам ст.254 КУпАП їй не вручено екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення. Позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, однак адміністративною комісією Сихівської РА не було навіть встановлено, чи встановлення такої споруди здійснювалося саме позивачем. Вказує, що раніше, постановою Сихівського районного суду м.Львова від 25.11.2016, вже було скасовано аналогічну за змістом та фабулою постанову у справі про адміністративне правопорушення № 321 від 30.12.2015, винесену адміністративною комісією Сихівської РА про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, а відповідно до ст.62 Конституції Україн, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 05.05.2017 відмовлено в задоволенні позову за відсутністю належних доказів в підтвердження позовних вимог. Суд вважає, що факт вчинення порушення передбаченого ст.152 КУпАП встановлений та доведений, а тому адміністративною комісією Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення з дотриманням вимог передбачених ст.ст. 280, 283 КУпАП, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні

Не погоджуючись з таким рішенням суду, стороною позивача подано апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає обставинам справи, є необґрунтованою, а просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує аналогічними доводами, що і позовну заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.12.2016 КП «Адмінстративно-технічне управління» виявлено самочинно встановлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ТС-МАФ за адресою: м.Львів, вул.Китайська, 2, у звязку з чим їй було скеровано цього дня вимогу за № 2410Б-в4056, якою зобовязано в термін до 19.12.2016 подати дозвільні документи на встановлення тимчасової споруди або демонтувати її. Крім того, позивачу 09.12.2016 було направлено запрошення №1.16-1290 про прибуття в КП «Адміністративно-технічне управління» для зясування обставин щодо виявленого порушення.

ОСОБА_2 на запрошення до КП «Адмінстративно-технічне управління» 20.12.2016 на 16.30 год не зявилась, про що було складено ОСОБА_3 про неявку для участі в спільному обстеженні від 20.12.2016.

20.12.2016 інженером КП «Анміністративно-технічне управління» ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення, із суті якого вбачається, що ОСОБА_2 по вул.Китайська, 2 у м.Львові самочинно встановила споруду малу архітектурну форму, чим порушила п. 20.1.24 Правил благоустрою м.Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011. Один примірник вказаного протоколу було передано для розгляду до адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, а інший скеровано на адресу позивача, який нею отримано 29.12.2016.

Повісткою № 3403/4 та поштовим повідомленням від 06.01.2017 підтверджується, що позивача було повідомлено про розгляд протоколу Адмінкомісією Сихівської РА ЛМР. Однак, на засідання адміністративної комісії позивач не зявилась, при цьому присутнім був її представник ОСОБА_5

За наслідками розгляду наведеного протоколу Адмінкомісією при Сихівській РА ЛМР винесено постанову № 1 від 16.01.2017 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, якою визнано її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано належних доказів в підтвердження позовних вимог. Суд вважав, що факт вчинення порушення, передбаченого ст.152 КУпАП, встановлений та доведений, а тому Адміністративною комісією правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 280, 283 КУпАП, і підстав для скасування оскаржуваної постанови не знайшов.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з постанови Адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради № 1 у справі про адміністративне правопорушення від 16.01.2017, комісією встановлено, що 20.12.2016 виявлено, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, а саме по вул. Китайській, 2 самочинно встановила тимчасову споруду, за що у відповідності до ст. 152 КУпАП на неї накладено штраф у розмірі 850 грн.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Сихівського районного суду міста Львова від 25 листопада 2016 року позов ОСОБА_6 у справі № 464/153/16-а задоволено частково. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 321 від 30.12.2015, а справу направлено на новий розгляд.

Вказана постанова суду була предметом розгляду в апеляційній інстанції, за наслідками якого Львівським апеляційним адміністративним судом 02 лютого 2017 року ухвалено постанову, якою постанову Сихівського районного суду міста Львова від 25 листопада 2016 року по справі № 464/153/16-а в частині направлення справи на новий розгляд скасовано. Постанова апеляційного суду набрала законної сили.

Згідно правил частини першої ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Львівським апеляційним адміністративним судом при ухваленні постанови у справі № 464/153/16-а встановлено, що 08.12.2015 КП "Адмінстративно-технічне управління" було виявлено самочинно встановлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ТС-МАФ за адресою м. Львів, вул. Китайська, буд.2 Пасічна,71а, у зв'язку з чим її було пред'явлено вимогу № 2410 Б -в3942, якою зобов'язано в термін до 20.12.2015 подати дозвільні документи на встановлення тимчасової споруди або демонтувати її.

21.12.2015 інженером КП «Анміністративно-технічне управління» було складено протокол про адміністративне правопорушення, із суті якого вбачається, що ОСОБА_2 по вул. Китайська,2 вулиці Пасічна,71а у м.Львові самочинно встановила споруду - малу архітектурну форму, чим порушила п.20.1.24 Правил благоустрою м.Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради №376 від 21.04.2011.

30.12.2015 Адміністративною комісією при Сихівській РА ЛМР винесено постанову № 321 у справі про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_6, якою вона визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Зі змісту встановлених обставин необхідно зробити висновок, що ФОП ОСОБА_6 30.12.2015 вже підлягала притягненню до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що і в розглядуваній адміністративній справі.

Україна - правова держава. Конституція України має найвищу юридичну силу, а норми Конституції є нормами прямої дії.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначена стаття Конституції закріплює загальновизнаний принцип права «двічі за одне і те саме не карають» (Non bis in idem).

Відповідно до ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Необхідно зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка вже неодноразово була висловлена у його рішеннях «Надточій проти України», «Озтюрк проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів» «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії» та ін., гарантії прав людини передбачені Конвенції щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно кримінально-правовим за національним правом; колом адресатів та правовими наслідками для адресатів («тест Енгеля»).

Таким чином, гарантії, передбачені ст.4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється державою.

В рішенні «Остерлунд проти Фінляндії» ЄСПЛ зазначив, що ст.4 Протоколу №7 має розумітися, як така, що забороняє переслідування або судовий розгляд щодо правопорушення, якщо воно виникло з ідентичних фактів або фактів, як по суті були однаковими.

В цьому випадку, фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 за ст.152 КУпАП притягнуто за абсолютно ідентичні факти - самочинне встановлення тимчасової споруди - малої архітектурної форми.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення порушує його права, передбачені ст.61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.8 ст.247 КУпАП обставиною, що виключає провадження про адміністративне правопорушення є наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення або не скасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також порушення по даному факту кримінальної справи;

Таким чином, якщо вже є постанова компетентного органа (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, то за тим самим фактом ця особа вже не може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, ще 08.12.2015 КП "Адмінстративно-технічне управління" було виявлено самочинно встановлений ФОП ОСОБА_6 ТС-МАФ за адресою: м. Львів, вул. Китайська, буд.2 Пасічна,71а, у зв'язку з чим її було пред'явлено вимогу № 2410 Б -в3942, якою зобов'язано в термін до 20.12.2015 подати дозвільні документи на встановлення тимчасової споруди або демонтувати її, тобто 20.12.2015 слід вважати днем виявлення правопорушення (невиконання вимог припису).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту наведеної норми вбачається, що вона містить присічні строки притягнення особи до відповідальності, а саме: не більше двох місяців з дня вчинення правопорушення та не більше двох місяців з дня виявлення правопорушення, в разі якщо воно носить триваючий характер.

В свою чергу, відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин постанова Адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради № 1від 16.01.2017 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності не може бути визнана законною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не правильно встановив обставини справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 05 травня 2017 року у справі № 464/691/17 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративної комісії при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради № 1від 16 січня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за статтею 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повний текст виготовлено 29.06.2017р.