Справа № 813/8245/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2017 р. м. Київ К/800/67414/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В,

Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської районної державної адміністрації, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області , Голови Миколаївської районної державної адміністрації, Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Львівській області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, про визнання недійсними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2008 року ОСОБА_3 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Миколаївської районної державної адміністрації, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Голови Миколаївської районної державної адміністрації, Миколаївського районного відділу Головного управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Львівській області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якій просив:

визнати неправомірним та скасувати розпорядження Голови Миколаївської районної державної адміністрації № 216 від 20 травня 2008 року, яким прийнято в експлуатацію реконструкцію підвальних приміщень під пивний бар, що належить ПП ОСОБА_4(адреса: АДРЕСА_1);

визнати неправомірним та скасувати акт Державної приймальної комісії при Миколаївській районній державній адміністрації від 7 травня 2008 року про здачу в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта пивного бару у Львівській області, Миколаївський район, с. Дороговиж, вул. Шевченка, 222;

визнати неправомірним та скасувати дозвіл Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт № 22 від 7 травня 2008 року на реконструкцію підвальних приміщень з надбудовою приміщень під пивний бар, виданий ПП ОСОБА_4;

визнати неправомірним та скасувати висновок Миколаївської районної санітарно-епідеміологічної станції № 57/02 від 5 травня 2007 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Голови Миколаївської районної державної адміністрації № 216 від 20 травня 2008 року. Визнано протиправним та скасовано дозвіл Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської районної державної адміністрації на виконання будівельних робіт № 22 від 7 травня 2008 року. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, третя особа звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивачем надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких він просив скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

17 листопада 2006 року Дороговизька сільська рада Миколаївського району Львівської області прийнято рішенням №48, яким надала ОСОБА_4 дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на реконструкцію підвальних приміщень з надбудовою приміщень під пивний бар на власній земельній ділянці площею 143 м кв. за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 3 цього ж рішення передбачено представлення матеріалів попереднього погодження на затвердження в Дороговизьку сільську раду.

На підставі цього рішення розроблено проект реконструкції підвальних приміщень з надбудовою приміщень під пивний бар за вищенаведеною адресою.

7 травня 2007 року на підставі згаданого рішення органу місцевого самоврядування Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської районної державної адміністрації, правонаступником якої є Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської області, було надано ОСОБА_4 дозвіл на виконання будівельних робіт за № 22.

7 квітня 2008 року даний об'єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію актом Державної приймальної комісії, який затверджений розпорядженням голови Миколаївської районної держаної адміністрації № 216 від 20 травня 2008 року.

Не погоджуючись із даними актами, ОСОБА_3 звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку щодо протиправності дозволу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт № 22 від 7 травня 2008 року та розпорядження Голови Миколаївської районної державної адміністрації № 216 від 20 травня 2008 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оскільки, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення чи діями суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини першої статті 17 КАС України).

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення або дії, які породжують безпосередньо для позивача права чи обов'язки.

Між тим у справі, яка розглядається, позивач заявив позов про оскарження актів, які видані третій особі - ОСОБА_4

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що внаслідок будівельних робіт третіх осіб спричинено шкоду позивачу, що підтверджують наявні в матеріалах справи експертні висновки, однак ні судом першої, ні судом апеляційної інстанцій не зазначено, яку шкоду спричинено позивачу та які саме експертні висновки підтверджують дані факти.

Отже, судами не досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення в даній справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно дати оцінку спірному рішенню відповідача.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: