Справа № 619/474/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 р. Справа № 619/474/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2017р. по справі № 619/474/17

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області «про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання здійснити певні дії». ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № 173703 від 10.01.2007 року , перебуває на обліку в обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дергачі Харківської області, отримує пенсію за віком, список 1.

В 2006 році він переїхав на постійне місце проживання в Україну з Білгородської області Російської Федерації та перевів свою пенсію до Пенсійного фонду м. Павлоград Дніпропетровської області.

Зазначає, що з того часу працівники Пенсійного фонду, зловживаючи своїм службовим становищем та незнанням з боку позивача пенсійного законодавства України - протягом 10 років фальсифікували документи та всі без виключення показники необхідні для нарахування його пенсії.

А саме Конституцію України ст.ст. 19, 21, 22, 46, 56, 58, 60, 64, статті Закону «Про загальнообов язкове Державне пенсійне страхування», а саме статті 4, 25, 27, 40, 41, та розділу 15 Прикінцевих положень абз3,а також Міждержавну угоду від 15.01.1993 року.

Позивач вважає, що не правильно розраховані в Україні його показники середнього заробітку та особистого коефіцієнту для нарахування пенсії .Також сфальсифікували страховий стаж та коефіцієнт кратності.

Пенсійний фонд Дергачівського району , посилаючись на упорядкування та довідку № 106 від 12.08.2015 року - не врахував районного коефіцієнту, що суперечить Міжнародній угоді від 15.03.1993 року та незаконно понизив особистий коефіцієнт позивача для нарахування пенсії до 3,88441, починаючи з 01 03.2016 року незаконно вилучив в позивача 169 гривень, і до цього його пенсія 3786, 68 грн. була суттєво фальсифікована та знижена.

Навіть, без урахування районного коефіцієнта по довідці № 106 особистий коефіцієнт позивача складає 14.27783 і також перевищує коефіцієнт 5.6, який встановлювався Пенсійним законодавством.

З 23.01.1979 року по 01.02.1994 року позивач працював по трудовому договору, укладеному з Норильським гірничо-металургійним комбінатом. Довідка № 161 від 14.08.2015 року, свідчить про те, що 01.01.1992 року по 31.12.2001 року стаж зараховувався в полуторному розмірі, як і той, що згідно трудового договору.

На підставі Конституції України, Міжнародної угоди від 15.01.1993 року та згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення», а також довідок № 195 від 30.11.2006 року, № 317 від 30.03.2004 року, № 772 від 27.10.2003 року № 273 від 14.12.2006 року встановлено, що дії ОСОБА_2 пенсійного фонду здійснили порушення ст.ст.19, 21, 22, 46, 56, 58, 60, 64 Конституції України, ст..ст.4, 25, 27, 40. 41, 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Міжнародної міждержавної угоди від 15 січня 1993 року.

Згідно наданих розрахунків індивідуальний коефіцієнт позивача для розрахування пенсії за Списком № 1 складає 5,6. А індивідуальний коефіцієнт розрахований Пенсійним фондом з 2006 року по 01.03.2016 року дорівнює 4.10028, а з 01.06.2016 року дорівнює 3.88441.

Розрахований позивачем коефіцієнт страхового стажу з 2006 року по 01.10 2008 року складав 0.5125, а з 01.10.2008 року і по цей час 0.69187. Розрахований Пенсійним фондом з 2006 року по 01.05.2008 року дорівнює 0.44417, з 01.05.2008 року по 01.10.2008 року - 0.581. з 01.10.2008 року і по цей час дорівнює 0.65363.

Пенсія позивача була розрахована та перераховувалась в 2006 році. 2007 році, 01.05.2008 року, 01.10.2008 року, 01.05.2012 року та 01.03.2016 року. Всі розрахунки проводились з порушенням Конституції України, Пенсійного законодавства України та Міжнародної угоди від 15.011993 року.

Вважає, що Пенсійний фонд свідомо сфальсифікував всі необхідні документи та показники необхідні для розрахунку його пенсії Таким чином було порушено 19, 21, 22, 46, 56, 58, 60, 64 статті Конституції України. Статті 4, 25, 27, 40, 41, 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Тому позивач просить визнати дії ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо проведення перерахунків його пенсії неправомірними, зобовязати Дергачівське обєднане управління пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1, пенсії за віком за Списком № 1, у відповідності до вимог ст.ст. 40, 41, 42,46, 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосувавши показники заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за календарний рік, що передує року звернення за перерахунком пенсії, тобто за 2006 рік складає 925,81 грн., за 2007 рік складає 1197,91 грн., за 2011 рік складає 2370,53 грн., та за 2015 рік складає 3661,41 грн.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області «про визнання протиправної бездіяльності та зобовязання здійснити певні дії» - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що пять разів звертався до всіх інстанцій Пенсійного фонду України. Жодин з термінів звернення не перевищував 6 місячний термін звернення. На всі звернення позивач отримав юридично нікчемні відповіді. Після відповіді Центрального пенсійного фонду, яку позивач отримав 03.11.2016 року, проконсультувався з юристами та звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду третій раз, оскільки його пенсійна справа знаходилась там, всі розрахунки здійснює ОСОБА_2 пенсійний фонд і відповідачем за непрофесійні, протиправні та протизаконні дії несе він. Позивач отримав відповідь не 08.02.2016 року коли була розглянута його заява, а лише 26.12.2016 року, коли приїхав в пенсійний фонд та витребував цю відповідь. Відповідь, яку надіслали поштою, до цього часу не отримав. Таким чином на підставі ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства строк подачі позову не перевищує півтора місяці. Вказує, що порушуючи Конституцію України ч. 2 ст. 22 та ст. 58 був в неконституційний спосіб, протиправно звужений термін звернення до суду з 1 року до 6 місяців. Зазначає, що він не був в повній мірі обізнаний щодо порушення його прав, свобод та інтересів. Вказує, що пенсійний фонд не повідомив його про існування Міжнародної тимчасової угоди від 15.01.1993 року, про яку позивач дізнався в січні 2017 року, що й спонукнуло позивача подати адміністративний позов 14.02.2017 року. Посилається на ст. 1173 та 1174 Цивільного кодексу України якими передбачено, що шкода, завдана фізичній особі дією чи бездіяльністю органу державної влади чи посадовою особою при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою не залежно від вини посадових осіб цих органів, а згідно ст. 268 Цивільного кодексу України за таких обставин справи, позовна давність не поширюється на відновлення права позивача, що було порушене відповідачем внаслідок прийняття актів, положення яких суперечать Конституції України чи визнані неконституційними. Зазначає, що пенсійний фонд своїми діями порушив ст. 1,3,8,9,19,21,22,24,46,56,58,60,64,68 Конституції України , п.2 ст. 87, п.2 ст. 98, ст.ст.99,100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 ст. 4, ст.ст. 25, 27, 40,41,42,43,45,46,107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а також Міждержавну тимчасову угоду від 15.01.1993 р. та додатки до неї. Просить суд, визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом права на отримання достойної пенсії та здійснити перерахунок починаючи з 2006 р. Просить розглянути його апеляційну скаргу та вирішити адміністративний позов в цілому.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої без змін.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення по справі, в яких вказують, що відсутні правові підстави застосування при обчисленні пенсії за віком, призначених до 01.01.2008 року, показників середньої заробітної плати, визначених в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2011 рік 2370,53 грн. та за 2015 рік- 3661,41 грн. Також зазначають, що відсутні правові підстави щодо обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсій з включенням районних коефіцієнтів, нарахованих до заробітної плати працівників, які виїхали за межі Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до місцевостей Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1992 р. Посилаються на те, що перерахунок (упорядкування) розміру пенсії з 01.11.2015 року за довідкою про заробітну плату № 106 від 12.08.2015 р., виданої з виключенням районних коефіцієнтів із заробітку за 1992 рік, є правомірними та обґрунтованими і таким, що відповідають чинному пенсійному законодавству. Вказують що позивачем попущено строк для звернення до адміністративного суду. На підставі викладеного просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої без змін.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що з 26.12.1996 р. ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду м. Норильськ Красноярського краю Російської Федерації, де йому було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. "а" ст. 12. ст. 29 Закону "Про державні пенсії в Російській Федерації" від 19.02.1993 року. В подальшому, ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду по Білгородському району Білгородської області Російської Федерації.

Такий же вид довічної пенсії за віком за Списком №1 встановлено і пенсійним законодавством України.

З 01.11.2006 року пенсійну справу ОСОБА_1 було прийнято на облік до управління Пенсійного фонду України м. Павлоград Дніпропетровської області, отриману за запитом від 06.10.2006 року за №3627/09-18.

ОСОБА_1 з 01.11.2006 року було призначено пенсію за віком за Списком №1, за наявними матеріалами отриманої пенсійної справи та додатково наданих документів про пільговий стаж роботи. Обчислення пенсії було проведено відповідно до норм пенсійного законодавства України, а саме: відповідно до приписів ст. 13 Закону №1 788 та ст. 24. 25. 27. п. 5 Прикінцевих положень Закону №1058. При цьому, у зв'язку з відсутністю на час прийняття на облік довідки про заробітну плату за період визначений ст. 40 Закону №1058, пенсію було обчислено без урахування заробітку.

З 01.01.2007 року управлінням Пенсійного фонду України м. Павлоград було здійснено перерахунок пенсії по заробітній платі згідно заяви від 15.01.2007 року та доданою до неї довідки про заробітну плату, виданої Надежденським металургійним заводом від 30.11.2006 року №195, за період з 01.01.1988 року по 31.12.1992 року (60 місяців) з урахуванням районних коефіцієнтів за увесь період зазначений у довідці.

При розрахунку заробітку для обчислення пенсії було застосовано середню заробітну плату (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005 рік, а саме за рік, що передував року звернення за призначенням пенсії в Україні.

При цьому індивідуальний коефіцієнт заробітку склав 4.10028, а середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 3016 грн. 04 коп. (4.10028 (індивідуальний коефіцієнт), де 735 грн. 57 коп. (середня заробітна плата за 2005 рік) = 3016 грн. 04 коп.). Розрахунок середньої заробітної плати для обчислення було проведено відповідно приписів ст. 40 Закону №1058, за визначеною у цій статті формулою, з застосуванням при обчисленні коефіцієнтів заробітної плати, законодавчо визначених показників середньої заробітної плати робітників та службовців, зайнятих в галузях економіки, за 1988-1992 роки (постанова КМУ від 20.11.2003 №1783).

Крім цього, розмір пенсії за віком перераховувався з 01.01.2008 року, у зв'язку з осучасненням середнього заробітку для обчислення пенсії, визначеного в п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік", шляхом застосування, при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії, показників середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2006 рік - 928 грн. 81 коп.

З 01.05.2012 року. також, було перераховано пенсію ОСОБА_1 шляхом осучаснення середнього заробітку для обчислення пенсії, із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2007 рік - 1197 грн. 91 коп., відповідно до п. 1 постанови КМУ "Про підвищення рівня соціального захисту населення'' від 23.04.2012 року №327.

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за період з 01.01.2007 року по 31.10.2015 року не змінювався та складав 4.10028. В зазначений період часу, змінювався лише середньомісячний заробіток для обчислення пенсії у зв'язку з прийняттям нормативних актів щодо застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні - з 01.01.2008 року показник за 2006 рік (928,81 грн.), а з 01.05.2012 року показник за 2007 рік (1197.91 грн.).

Зокрема, у зв'язку з виявленням помилки, допущеної управлінням Пенсійного фонду України м. Павлоград, при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії, а саме прийняття до розрахунку заробітку за період з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року з урахуванням сум районних коефіцієнтів, ОСОБА_2 об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області було зроблено запит нової довідки про заробітну плату за 1992 рік, без нарахування сум районних коефіцієнтів.

Отже, з 01.11.2015 року ОСОБА_1 було перераховано пенсію за додатково витребуваною довідкою про заробітну плату від 12.08.2015 року №106, видану Надежденським металургійним заводом, без урахування районних коефіцієнтів з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року та за довідкою про заробітну плату №195 від 30.11.2006 року, з 01.01.1988 року по 31.12.1991 року з урахуванням районних коефіцієнтів (розрахунок заробітної плати додається).

Після проведення перерахунку заробітної плати (упорядкування сум заробітної плати відповідно до чинного законодавства) індивідуальний коефіцієнт заробітної плати склав 3,88441, а середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 4653 гри. 1 7 коп.

Окрім цього, при розрахунку середньомісячного заробітку для обчисленої пенсії за віком було застосовано також і приписи ч. 2 ст. 41 Закону №1058.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону №1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії включаються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої обчислювалася пенсія та які перевищували 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, застосовувалось до заробітку, отриманого ОСОБА_1 за період з 01.09.1991 року по 30.04.1992 року та за грудень 1992 року, що відображено у протоколі розрахунку заробітної плати.

З огляду на зазначене, проведений перерахунок (упорядкування) пенсії за довідкою №195 та довідкою №106 від 12.08.2015 р. суд першої інстанції вважає правомірним і таким, що відповідає чинному пенсійному законодавству України та Угоді про гарантування прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а також відповідає і нормам діючого раніше законодавства СРСР щодо пенсійного забезпечення громадян.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Дергачівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області зробило перерахунок пенсії позивача на підставі довідки № 106 від 12.08.2015 року. Дана довідка видана Норільським гірничо металургійним комбінатом ім. А.П. Завенягіна на запит ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та надана без урахування районного кофіціента .

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір та обов'язкове державне пенсійне страхування», об'єктом оподаткування є для платників збору, визначених підпунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону - фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Таким чином, об'єктом оподаткування є заробітна плата з урахуванням районного коефіцієнта.

Частиною 1 статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюються за нормами цього Закону на підставі документів, про вік, страховий стаж, заробітну плату (доходів) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Судом встановлено, що відповідно до архівних довідок про підтвердження розміру заробітної плати, ОСОБА_1 був зайнятий на роботах в районах Крайньої Півночі з 23 січня 1979 року по 01 лютого 1994 року. Під час роботи позивача на зазначених підприємствах йому виплачувався районний коефіцієнт.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо неврахування при розрахунку ОСОБА_1 пенсії сум районного коефіцієнту при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував за період роботи з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року згідно довідки № 195 від 30.11.2016 р. виданої Норільським гірничо металургійним комбінатом ім. А.П. Завенягіна є протиправними, що є підставою для задоволення в цій частині позивних вимог ОСОБА_1

Посилання відповідача як на підставу не врахування коефіцієнту за 1992 р. на ОСОБА_3 СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян СРСР" є необґрунтованим, оскільки загальновідомим є той факт, що на 01.01.1992 р. держави СРСР не існувало.

Крім того 05.11.1991 р. був прийнятий ОСОБА_3 України " Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів під час вирішення справи по суті не приймає до уваги довідку № 106 від 12.08.2015 р. з огляду на наступне.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні дану довідку у Норільського гірничо металургійного комбінату ім. А.П. Завенягіна витребувало Дергачівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області з вимогою надати інформацію без зазначення районного коефіцієнту при визначенні розміру заробітної плати.

Зі змісту довідки № 195 від 30.11.2016 р. вбачається що позивач отримував заробітну плату з яких проводились відрахування в Фонд соціального страхування Російської Федерації .

Щодо інших вимог позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 05 місяців, з них пільговий стаж за Списком №1 складає 15 років, який було враховано відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України №1788 в кратному розмірі, а саме страховий стаж збільшено на 1 рік за кожен повний рік роботи за Списком №1.

Додатково у кратному розмірі також було враховано періоди роботи до 01.01.1991 року за письмовими трудовими договорами про роботу в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, пенсію було обчислено з коефіцієнту стажу 0,65363, де сума місяців страхового стажу складає 581 місяць. При цьому, коефіцієнт стажу було обчислено із загального стажу 27 років 05 місяців. 15 років за Списком №1 та із стажу роботи в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (до 01.01.1991 року), де всього страховий стаж з урахуванням пільгового (кратного) врахування складає - 48 років 05 місяців або ж 581 місяць страхового стажу.

При розрахунку страхового стажу управління керувалося приписами ст. 25 Закону №1058 та провело розрахунок коефіцієнту страхового стажу за формулою:

См х Вс

Кс = ------------ , де:

100% х 12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%.

(581 х 1,35) : (100% х 12) = 0,65363 коефіцієнт страхового стажу.

Також не відповідають чинному пенсійному законодавству і розрахунки коефіцієнтів заробітної плати, зазначені в позові ОСОБА_1, за період з 01.01.1988 року по 31.12.1991 року , оскільки індивідуальний коефіцієнт заробітної плати обчислюється із загальної суми коефіцієнтів заробітку розрахованих за кожен місяць окремо та складених сумарно за всі 60 місяців заробітку (ч. 2 ст. 40 Закону№1058).

Зокрема зазначаємо, що при обчисленні коефіцієнтів заробітної плати управлінням використовувались показники середньомісячної заробітної плати робітників та службовців, зайнятих в галузях економіки, за 1988-1992 роки, встановлені постановою КМУ від 20.11.2003 №1783.

Походження ж коефіцієнтів, зазначених в позові ОСОБА_1 не відоме, а тому не може розглядатися як предмет доказування по справі.

Також, безпідставною є вимога ОСОБА_1 щодо зобов'язання управління провести перерахунок пенсії з застосуванням для цього показники середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2011 рік-2370,53 грн. та за 2015 рік - 3661.41 грн.

Відповідно ст. 40 Закону №1058 показник середньої заробітної плати (доходу), визначений в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, застосовується лише при первинному призначенні пенсії за віком.

Згідно ж з ч. 4 ст. 42 Закону №1058. якою врегульовано порядок проведення перерахунків пенсії за віком, встановлено, що перерахунок пенсії може проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Так, позивачу було призначено пенсію за вислугу років, котра передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона звернувся вперше.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (справа №21-31а13), від 02 грудня 2015 року та від 31 березня 2015 року (справа № 21-612а14).

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, відсутні правові підстави щодо застосування іншого показника середньої заробітної плати (доходу), визначеного в середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, окрім як показника середньої заробітної плати за 2007 рік - 1 197.91 грн. передбачений постановою КМУ "Про підвищення рівня соціального захисту населення" №327 від 23.04.2012 року, що застосовується управліннями Пенсійного фонду України, починаючи з 01.05.2012 року.

Також позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки за заявою від 06.10.2006 року ОСОБА_1 виявив особисте бажання щодо запиту пенсійної справи та прийняття її на облік до Управління пенсійного фонду в м. Павлоград Дніпропетровської області без перегляду призначеного довічного виду пенсії. При цьому пенсію ОСОБА_1 за попереднім місцем проживання було призначено за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до законодавства Російської Федерації (п. "а" ст. 12 п. Закону "Про державні пенсії в Російській Федерації").

З 01.11.2006 року пенсійну справу було прийнято на облік УПФУ м. Павлоград та подовжено виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, але обчислену відповідно до законодавства України (п. "а" ст. 13 Закону України №1788 та п. 2 Прикінцевих положень Закону України №1058).

Далі відповідно ст. 10 Закону №1058 особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Заявою від 06.10.2006 року ОСОБА_1 зробив свій вибір щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Іншої зави (заяв) про призначення йому будь-якого іншого виду довічної пенсії ОСОБА_1 не надавав.

Таким чином ОСОБА_1 вже з 06.10.2006 р. знав про вид призначеної та виплачуваної йому пенсії за новим місцем проживання на території України.

Окрім цього, на звернення ОСОБА_1 від 10.02.2016 року та від 03.03.2016 року, управлінням було надано письмові відповіді від 24.02.2016 року №772-02/11 та від 15.03.2016 року №1024-02/11 щодо розміру та порядку призначення пенсії за віком за Списком №1, починаючи з 01.11.2006 року, а також про порядок призначення пенсії (пенсій) громадянам держав-учасниць Угоди та про порядок обчислення середнього заробітку для призначення пенсії в Україні без урахування районних коефіцієнтів починаючи з 01.01.1992 року, що нараховувались працівникам які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання незаконними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в проведенні перерахунку пенсії без урахування сум районного коефіцієнту, з прийняттям в цій частині нової постанови .

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, з урахуванням ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для захисту прав позивача, в частині зобовязання ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум районного коефіцієнту за 1992 рік.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 вищенаведеної статті Кодексу, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищезазначені приписи, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З огляду на вищенаведене, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діяннями відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які виразились у неврахування при розрахунку ОСОБА_1 пенсії сум районного коефіцієнту.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не просить провести виплату не доплачених сум за минулий період.

Суд вважає, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Позивач має право отримувати пенсію відповідно до діючтого законодавства . Саме за захистом даного права він звернувся з позовом до суду.

З урахуванням того, що позивач не просить суд зробити перерахунок та виплатити не доплачені суми за минулий період, порушення ст. 99 КАС України відсутне .

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2017 р. підлягає частковому скасуванню відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови .

В іншій частині постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а постанови суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Ухвалюючи дану постанову, суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат.

Згідно частин 1 та 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

20.06.2017 року до Харківського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про повернення надмірно сплачених коштів за подачу апеляційної скарги.

За приписами частини 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016 р., та які набули чинності з 01 січня 2017 року, встановлено, що розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. В свою чергу, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлено судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В даному випадку розмір ставки судового збору за подачу апеляційної скарги становить 704 грн. 00 коп. (110% від 640 грн. 00 коп.)

Позивачем при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. про що свідчить оригінал квитанції № 1 від 29.05.2017 р. (а.с. 129).

З огляду на внесення позивачем судового збору у розмірі більшому, ніж встановлено законом, сплачений судовий збір у розмірі 896 грн. 00 коп. згідно квитанції № 1 від 29.05.2017 року підлягає поверненню.

Відповідно до частин 1, 6 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання позову до суду у розмірі 640 грн. 00 коп., що підтверджується Квитанцією від 14.02.2017 року (а.с.1) та при подачі апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. про що свідчить оригінал квитанції № 1 від 29.05.2017 р. (а.с. 129).

Оригінали даних квитанцій містяться в матеріалах справи (а.с.1, 129).

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції задовольняє частково апеляційну скаргу позивача та скасовує постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2017 р. по справі № 619/474/17 в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання незаконними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, що полягають в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування сум районного коефіцієнту за 1992 рік, та ухвалює нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму понесених ним по справі №619/474/17 судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за звернення з позовом та апеляційною скаргою до суду в сумі 448 грн. 54 коп. ( третина від суми сплаченого судового збору).

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2017р. по справі № 619/474/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання незаконними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області що полягають в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування сум районного коефіцієнту за 1992 рік.

В цій частині прийняти нову постанову якою визнати незаконними дії ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області що полягають у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без урахування сум районного коефіцієнту за 1992 рік.

Зобов'язати Дергачівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням сум районного коефіцієнту за 1992 рік.

В іншій частині постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 16.05.2017 р. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, вулиця Новоселівська, 42, смт. Вільшани, Дергачівського району, Харківської області) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області 448 грн. витрати на сплату судового збору.

Клопотання ОСОБА_1 про повернення надмірно сплачених коштів за подачу апеляційної скарги - задовольнити .

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму зайво сплаченого судового збору відповідно до квитанції від 29.05.2017 року № 1 у розмірі 896 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 23.06.2017 р.