Справа № 675/2600/16-а
Суддя: Трасковський С. Л.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2600/16-а
Провадження № 2-а/675/13/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Трасковського С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Беліци М.О.,

позивача ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «ОСОБА_4 виправна колонія (№58)» про визнання незаконними та скасування постанов про накладення дисциплінарних стягнень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, поданим в його інтересах представником адвокатом ОСОБА_2, до державної установи ОСОБА_4 виправна колонія (№58), в якому, з врахуванням уточнень, просить визнати незаконними та скасувати накладені на нього 09.12.2016 року дисциплінарні стягнення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що позивач відбуває покарання в ДУ ОСОБА_4 виправна колонія (№58) у вигляді довічного позбавлення волі.

09.12.2016 року ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани за нецензурну лайку та погрозу фізичною розправою на адресу молодшого інспектора ВНіБ, а також у вигляді попередження за порушення розпорядку дня. В обґрунтування позову вказує на невідповідність дисциплінарних стягнень фактичним обставинам справи та вимогам закону. Так, позивач пояснив, що він нецензурно не виражався та не погрожував молодшому інспектору Лівінчуку М.П., а лише висловився на його адресу жартом з метою запобігти конфлікту. І сама обставина сталася не 30.11.2016 року, як вказано в оскаржуваній постанові, а 29.11.2016 року. Що стосується розпорядку дня, то ОСОБА_1 вказує, що дійсно біля 01 години ночі 01.12.2016 року не спав, так як відчув сильний біль в шлунку через захворювання на гастродуоденіт, а тому мав спожити їжу, щоб полегшити свій стан.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, вказав, що позивачем 30.11.2016 року та 01.12.2016 року було допущено порушення режиму та порядку відбування покарання, за що на підставі та в порядку, встановленому законом, до нього було застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді суворої догани та попередження. Представник вказав, що факти допущених ОСОБА_1 порушень підтверджується рапортами, складаними службовими особами установи та поясненнями самого засудженого.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вислухавши пояснення свідків, а також доводи позивача, його представника, представника відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно положень пункту 13-1 частини 1 статті 537, пункту 1 частини 2, частини 9 статті 539 КПК України, засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Як стверджується сторонами по справі, 16.09.2016 року ОСОБА_1 прибув до ОСОБА_4 виправної колонії №58 (м.Ізяслав Хмельницької області), де відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Відповідно до розписки, складеної 16.09.2016 року, ОСОБА_1 був ознайомлений із правами та обовязками, а також заборонами, встановленими статтею 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та розділом ІІІ Правил внутрішнього розпорядку виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29.12.2014 року.

Молодшим інспектором ВНіБ Замкової виправної колонії №58 ОСОБА_5 01 грудня 2016 року було складено рапорт про те, що ОСОБА_1 о 01 годині 10 хвилин цього дня допустив порушення розділу 3 пункту 3 Правил внутрішнього розпорядку виконання покарань, а саме під час обходу посту №13 було виявлено, що даний засуджений допустив порушення розпорядку дня не зайняв своє спальне місце та не спав. На законні вимоги припинити дане порушення розпорядку дня не відреагував, вимоги проігнорував.

07.12.2016 року ОСОБА_1 на імя начальника ОСОБА_4 виправної колонії №58 написав пояснення, відповідно до якого підтвердив факт того, що не спав о 01 годині 10 хвилин ночі 01.12.2016 року, так як йому було необхідно прийняти їжу за медичними показниками через наявність у нього болі в епігастральній ділянці. Також ОСОБА_1 пояснив, що утримується в приміщенні камери один, а тому нікому не заважав, тиші не порушував.

Відповідно до довідки від 09.12.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, начальником сектору - начальником відділення СПС засуджених до ДПВ ОСОБА_4 виправної колонії №58 ОСОБА_6 за порушення вимог режиму відбування покарання, допущеному 01.12.2016 року, ОСОБА_1 оголошено попередження.

ОСОБА_5, допитаний в якості свідка, суду підтвердив обставини викладені в рапорті від 01.12.2016 року. Зазначив, що після відбою здійснював обхід та виявив, що ОСОБА_1 сидить на ліжку, не спить, вживає їжу, а тому зробив йому зауваження. Останній пообіцяв доїсти та лягти спати. Пізніше ОСОБА_5 заглянув ще раз в оглядове вічко дверей камери та виявив, що засуджений продовжує їсти та не прийняв горизонтальне положення на ліжку. В звязку із чим ним було складено рапорт.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні начальник медичної частини ОСОБА_4 виправної колонії №58 ОСОБА_7 пояснив, що 06.12.2006 року ОСОБА_1 поставлено діагноз хронічного гастродуоденіту. Рекомендацій щодо вживання їжі в нічний час засудженому він не давав. Але пояснив, що під час загострення гастродуоденіту виділяється шлунковий сік, вживання їжі зменшує кислотність, а тому може наставати покращення.

Згідно ч.1 ст.132 КВК України за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися заходи стягнення, в тому числі і попередження.

Відповідно до ч.3 ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України, п.2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, засуджені, крім іншого, зобовязані дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії.

Частинами 1-6 статті 134 КВК України в редакції, що діяла на день виникнення спірних правовідносин, встановлено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. За кілька проступків, вчинених одночасно, накладається одне стягнення. Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв'язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення звертається до виконання негайно, а у виняткових випадках - у строк не пізніше одного місяця з дня його накладення. Якщо протягом місяця з дня накладення стягнення воно не було звернено до виконання, то це стягнення не виконується. Повторне переведення на поліпшені умови тримання може бути застосоване не раніше, ніж через шість місяців з дня відбуття стягнення. Стягнення у виді попередження або догани накладається усно чи письмово, інші стягнення - тільки письмово.

Згідно Розпорядку дня для засуджених ОСОБА_4 виправної колонії у Хмельницькій області №58, затвердженого наказом №76 від 25.01.2016 року, в пунктах 16, 17 визначено для засуджених о 22 годині відбій та сон.

Сон це природне невідємне право будь-якої людини, але ніяк не її обовязок.

Згідно ч.2 ст.7 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

В той же самий час ні приписами КВК України, ні положеннями Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань не регламентовано дії засуджених після відбою: не встановлено заборон на певні дії, не визначено обовязку виконувати чи утримуватись від певних дій.

Тому вимога до засудженого службової особи, на правомірність якої наголошували в судовому свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, після відбою зайняти спальне місце, не вставати та спати, не передбачена законом.

Більше того, як підтверджено сторонами в судовому засіданні, ОСОБА_1 утримується в камері один, а тому не міг перешкоджати будь-якій іншій особі в її реалізації права на сон.

Зазначене вказує на те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення розпорядку дня для засудженим є протиправним.

Що стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, то 30 листопада 2016 року молодшим інспектором ВНБ ОСОБА_4 виправної колонії №58 ОСОБА_5 було складено рапорт, згідно з яким ОСОБА_1 допустив порушення розділу 3 пункту 3 Правил внутрішнього розпорядку виконання покарань, а саме: 30.11.2016 року о 19 годині 30 хвилин допустив прояви нетактовної поведінки по відношенню до інспектора Лівінчука М.П. - виражався нецензурною лайкою, що принижує людську гідність, погрожував фізичною розправою.

Згідно рапорту, складеного 07.12.2016 року начальником сектору ДПВ ОСОБА_4 виправної колонії №58 ОСОБА_8, останній клопоче перед начальником установи виконання покарань про необхідність притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за допущене ним 30.11.2016 року порушення режиму відбування покарання.

Згідно пояснення ОСОБА_1, наданого начальнику ОСОБА_4 виправної колонії №58 07.12.2016 року, засуджений заперечує свою вину, вказує, що нецензурною лайкою не виражався, молодшому інспектору Лівінчуку М.П. не погрожував. Так, під час побачення засудженого зі своїм адвокатом ОСОБА_9 до кімнати зайшов ОСОБА_5 та зробив зауваження останній, а тому, з метою запобігти конфлікту, що виник між вказаними особами, ОСОБА_1 жартома сказав фразу: Мьі из Одессьі, а в ОСОБА_3 говорят: Не делайте нам нервьі, и мьі не будем делать вам.

ОСОБА_5, допитаний в якості свідка, суду підтвердив обставини викладені в рапорті від 30.12.2016 року. Зазначив, що ОСОБА_1 та його адвокат ОСОБА_9 знаходились в медичній частині на короткостроковому побаченні. Він мав цього дня заступити на зміну о 20 годині 00 хвилин, але заступив раніше. Виконуючи свої службові повноваження, проходячи повз кімнату медичної частини, ОСОБА_5 відчув запах цигаркового диму, а тому заглянув в кімнату та зробив зауваження адвокату, яка палила. Вона пообіцяла припинити. О якій годині це відбувалось, свідок вказати не зміг.

Після цього, через певний час, який назвати свідок не зміг, він знову зайшов до кімнати, де відбувалось побачення між позивачем та адвокатом, та виявив, що остання продовжує палити. Він зробив повторне їй зауваження, після чого розпочався спір між ним та адвокатом щодо правомірності дій інспектора. За твердженням свідка, ОСОБА_1 в цей момент висловився на його адресу нецензурними словами та озвучив фразу, вказану вище та написану ним в письмовому поясненні на імя начальника колонії. Дане висловлювання засудженого ОСОБА_5 сприйняв як погрозу в свою адресу, в звязку із чим склав рапорт.

Начальником сектору - начальником відділення СПС засуджених до ДПВ ОСОБА_4 виправної колонії №58 ОСОБА_6 надано пояснення, якими він підтверджує свідчення ОСОБА_5 та вказує на правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Допитана в якості свідка, адвокат ОСОБА_9 показала, що була на короткострокових побаченнях у засудженого ОСОБА_1 29.11 та 30.11.2016 року. Вказала, що саме 29 листопада 2016 року відбулися події, щодо яких складено рапорт від 30.11.2016 року. Зазначила, що ОСОБА_1 нецензурними словами не висловлювався, в адресу ОСОБА_5 лише пожартував.

Відповідно до ч.3 ст.107 Кримінально-виконавчого кодексу України, п.2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, засуджені зобовязані дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами. Відповідно до приписів ч.1 ст.132 КВК України, за порушення встановленого порядку відбування покарання до засуджених можуть застосовуватися заходи стягнення, в тому числі і сувора догана.

Згідно приписів ч.1 ст.135 КВК України, право накладення дисциплінарних стягнень, передбачених статтею 132 вказаного Кодексу, має крім інших начальник колонії.

Таким чином, відповідач мав право, передбачене діючим законодавством, притягнути шляхом прийняття письмової постанови до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани засудженого ОСОБА_1 у разі вчинення ним порушення режиму відбування покарання.

Суд, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення сторін та свідків, констатує, що висловлювання позивача нецензурними словами на адресу ОСОБА_5 підтверджується лише зі слів останнього. В той же час, ОСОБА_5 є заінтересованим в захисті своєї позиції та підтвердженні фактів, викладених ним в рапорті від 30.11.2016 року, отже може бути необєктивним в оцінці висловлювань засудженого ОСОБА_1, який знаходиться в певній, регламентованій діючим законодавством, залежності від нього та підпорядкованості йому. А тому суд критично відноситься до вказаних показів ОСОБА_5 та вважає вказаний факт недоведеним.

Проте, суд переконаний, що фраза засудженого ОСОБА_1, яку він вважає жартом, висловлену на адресу рядового ОСОБА_5, могла бути сприйнятою останнім саме як погроза, враховуючи місце (установа виконання покарань) і обставини (наявність суперечки) її висловлення. А тому обставини, описані в рапорті щодо погроз ОСОБА_1 на адресу службової особи ОСОБА_4 виправної колонії №58 знаходять своє підтвердження.

Але слід звернути увагу і на наступне. Відповідно до журналу №7434 обліку осіб, які перебувають на території обєкта та документів, прийнятих від них, та журналу №7123 обліку наданих побачень засудженим, які утримуються в ОСОБА_4 виправні колонії №58, адвокат ОСОБА_9 була на короткострокових побаченнях у ОСОБА_1 29.11.2016 року з 14 години 35 хвилин по 17 годину 00 хвилин, а 30.11.2016 року - з 14 години 10 хвилин по 19 годину 50 хвилин.

Позивачем та його представником не надано, а судом не здобуто доказів, того, що події, описані в рапорті ОСОБА_5 від 30.11.2016 року, мали місце саме 29.11.2016 року. Також суд критично відноситься і до показів свідка ОСОБА_9 щодо дати, коли їй було зроблено ОСОБА_5 зауваження з приводу її паління на території медичної частини, так як остання є адвокатом ОСОБА_1 хоч і не в даній справі, але опосередковано може бути зацікавлена в результатах цієї.

Але, згідно відомостей про забезпечення нагляду на добу у ОСОБА_4 виправній колонії №58 - №333 та №334, наказів про забезпечення охорони та нагляду на добу від 28.11.2016 року №333 та від 29.11.2016 року №334 молодший інспектор рядовий ОСОБА_5 мав заступити на чергові зміни: 29.11.2016 року з 08 години до 20 години, а 30.11.2016 року з 20 години до 08 години 01.12.2016 року.

Тобто рядовий ОСОБА_5 30 листопада 2016 року мав право приступити до виконання своїх обовязків щодо охорони та нагляду в ОСОБА_4 виправній колонії №58 лише з 20 години 00 хвилин. В той час як рапорт ним складено про порушення режиму утримання ОСОБА_1 в 19 годин 30 хвилин цього дня. Більше того, за його ж словами, він склав рапорт після другого відвідування кімнати медичної частини, де відбувалось побачення.

При цьому відповідачем у справі не надано суду жодного доказу того, що молодший інспектор Лівінчук М.П. був уповноважений здійснювати свої службові обовязки 30 листопада 2016 року до початку своєї зміни, тобто до 20 години, в тому числі встановлювати факти порушення Правил внутрішнього розпорядку засудженим ОСОБА_1, скласти рапорт про виявленні факти, подати його на адресу начальника виправної установи. Не вказано також відповідачем і правових підстав для таких дій службової особи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 3 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1, 5 статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, в даній справі відповідач не надав доказів прийняття своїх рішень про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 09.12.2016 року у вигляді попередження та суворої догани з врахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, з дотриманням принципів принципів обґрунтованості та законності.

Частиною першою статті 94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 94, 159-163, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ОСОБА_4 виправної колонії №58 ОСОБА_10 від 09.12.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого ОСОБА_1 у вигляді суворої догани.

Визнати протиправним та скасувати накладене 09.12.2016 року начальником сектору-начальником відділення СПС засуджених до ДПВ ОСОБА_4 виправної колонії №58 ОСОБА_11 на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Стягнути на користь ОСОБА_1 1102, 40 грн. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «ОСОБА_4 виправна колонія (№58)».

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.06.2017 року.

Суддя: С.Л.Трасковський