Справа № 802/849/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 червня 2017 р. Справа № 802/849/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян МБ.,

за участі секретаря судового засідання: Макаренко К.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Волошенюк Є.А., Півкозак Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи підприємця - ОСОБА_4

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_5.) до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки № 167/13/2827/60/6850 від 03 квітня 2017 року та, відповідно, із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 13 травня 2017 року вважає їх протиправними та просить скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечували. Окрім того, просили врахувати подані письмові заперечення (а.с. 79-80).

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підставі п. 72.2 ст. 77 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року відповідно до наказу на проведення перевірки № 219 від 23 лютого 2017 року та направлень № 342 від 01 березня 2017 року виданих ГУ ДФС у Вінницькій області головним державним інспектором відділу класифікації товарів митно-тарифного регулювання УАМП Вінницької митниці ДФС Півкозак Л.М. та головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області ОСОБА_7 проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_5 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт № 167/13/2827/60/6850 від 03 квітня 2017 року, висновками якого встановлено порушення п. 3 ст. 43, п. 2 ст. 48 Митного кодексу України № 4495-VI від 13 березня 2012 року внаслідок чого донараховане ввізне мито в сумі 675091 грн. 68 коп. та п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі 135018 грн. 34 коп.

На підставі зазначеного акту перевірки 13 травня 2017 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності за податковими зобов'язаннями в сумі 675091 грн. 68 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 168772 грн. 92 коп. та податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів за податковими зобов'язаннями в сумі 135018 грн. 34 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 67509 грн. 17 коп.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Митного Кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст. 1 МК України).

Частиною 1 ст. 300 Митного кодексу України передбачено, що умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Статтею 36 Митного кодексу України передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Для цілей визначення країни походження товару не враховується походження енергії, машин та інструментів, що використовуються для його виробництва або переробки. Приладдя, запасні частини та інструменти, використовувані в машинах, пристроях, агрегатах або транспортних засобах, вважаються такими, що походять з тієї самої країни, що і ці машини, пристрої, агрегати або транспортні засоби, за умови їх ввезення та продажу разом із зазначеними машинами, пристроями, агрегатами або транспортними засобами і відповідності їх комплектації та кількості звичайно використовуваним приладдю, запасним частинам та інструментам. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами статті 43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Отже, саме сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску їх відповідно до заявленого митного режиму.

Статтею 44 Митного кодексу України визначено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов'язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров'я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України. У разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов'язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Відповідно до ст. 48 Митного кодексу України товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються органом доходів і зборів у вільний обіг на митній території України за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України. До товарів застосовується (відновлюється) режим найбільшого сприяння за умови одержання органом доходів і зборів не пізніше ніж через 365 днів від дня здійснення митного оформлення цих товарів належним чином оформленого відповідного документа про їх походження.

Згідно зі ст. 45 Митного кодексу України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

У судовому засіданні встановлено, що ФОП ОСОБА_5 придбавав з КНР рукавички промислові трикотажні різних видів.

Як випливає із матеріалів справи фірма "Oingdao Aisenlin Industry and Trade Co...Ltd." та фізична особа - підприємець ОСОБА_5 уклали контракт № 766-2014UA від 23 грудня 2014 року (а.с. 43-49).

Пунктом 2 контракту визначено, що продавець продав, а покупець купив наступний товар - рукавички, країна походження Народна республіка Китай, кількість згідно інвойсу, термін поставки 2014- 2019 роки.

Термін поставки товару протягом 40 днів з моменту отримання підтвердження замовлення від покупця (п. 4 контракту).

Пунктом 5 контракту визначено, що валюта контракту долар США, загальна сума контракту становить 900 000, 00 доларів США.

Платіж за поставленими за цим контрактом виробами здійснюється покупцем на рахунок продавця, оплата здійснюється банківським переказом покупцем суми платежу в доларах США.

Пунктом 7.2 контракту визначено, що продавець зобов'язаний подати з кожною партією виробів наступні документи: рахунок-фактуру, пакувальний лист, сертифікат країни походження виробів оформлений належним чином, сертифікат країни походження буде оформлений уповноваженим представником продавця (відповідно до п.п.7.2.1., с. 2 контракту), сертифікат якості китайського виробника виробів, протоколи випробувань на товар згідно рахунок-фактури, коносамент, копія експортної декларації. Протягом 7 днів після відвантаження товару продавець повинен направити копії зазначених вище документів електронною поштою або факсом.

Відповідно до митної декларації № 40109000/2/2015/016466 від 12 серпня 2015 року проведено митне оформлення товарів ввезених ФОП ОСОБА_5 на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту № 766-2014UA від 23 грудня 2014 року та відповідно до міжнародної автомобільної накладної № 1078 від 11 серпня 2015 року та № QD20150507.

Для підтвердження країни походження імпортованого товару позивач до митної декларації № 40109000/2/2015/016466 від 12 серпня 2015 року на товар надав сертифікат про походження товару № ССPIT163 від 30 червня 2016 року виданого уповноваженими органами Китайської народної Республіки.

За результатами перевірки товаросупровідних документів заявлених в графі 44 "додаткова інформація/подані документи/ митної декларації, інформації щодо країни походження товарів не виявлено.

Частина 1 статті 45 МК України передбачає, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

На виконання зазначеної норми митницею було направлено запит № 314/8/02-80-25 до Державної фіскальної служби України з проханням надати допомогу в проведенні перевірки сертифіката про походження товару загальної форми № ССPIT163 від 30 червня 2016 року виданого уповноваженими органами Китайської народної Республіки.

Листом Державна фіскальна служба України № 15889/7/99-99-19-03-02-17 від 06 травня 2016 року повідомила, що відповідно до листа уповноваженого органу Китаю від 24 березня 2016 року сертифікат № ССРІТ163 (15С4403А2156/15893) від 30 червня 2015 року є фальсифікованим.

З наведеного відповідач зробив висновок про недостовірність відомостей, вказаних у сертифікатах про походження товару.

Судом було встановлено, що сертифікат дійсний на сьогоднішній день і не був відкликаний або анульований.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що переклад листа уповноваженого органу Китаю від 24 березня 2016 року є неофіційним, відтак не може бути належним доказом встановлених порушень.

Статтею 13 Закону України "Про міжнародне право" визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями представника позивача, що переклад листа відповіді уповноважених органів КНР не може бути належним доказом встановлених порушень.

Окрім того, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач не надав точних та достовірних відомостей про товар у вказаній ним митній декларації № 40109000/2/2015/016466 від 12 серпня 2015 року.

Разом з тим, представником позивача зазначено, що при розмитнені товару ФОП ОСОБА_5 було дотримано чинні норми законодавства та надано всі необхідні документи для безперешкодного розмитнення товару по митній декларації від 12 серпня 2015 року № 401090002/2015/016466. Чинним законодавством України не передбачений обов'язок імпортера здійснювати експерту оцінку сертифікатів на імпортований товар, що надаються нерезидентом-експортером та позивач не повинен нести відповідальність за дефектність первинних документів контрагента. У митних органів які здійснювали розмитнення товару в момент його розмитнення не виникало сумнівів з проводу дійсності документів та правильності заповнення митної декларації Виникли сумніви лише щодо сертифіката, який додавався при розмитнені, проте з митної декларації, інвойсу та товаросупровідних документів випливає, що країною походження є Китай.

Відтак, для того щоб використовувати пільгові ставки ввізного мита імпортуючи товар в режимі найбільшого сприяння резиденту необхідно підтвердити країну походження товару. Як випливає із листа Державної митної служби України № 11/6-21-9576 від 05 грудня 2001 року, законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів з питань обкладання ввізним митом товарів та інших предметів. що ввозяться на митну територію України № 170/97-ВР від 03 квітня 1997 року затверджено перелік країни з якими Україною укладено торговельно-економічні угоди з надання режиму найбільшого сприяння або національного режиму. До зазначеного переліку країн входить Китайська Народна Республіка.

Країна походження товару визначається на основі товаросупровідних документів, маркування та інших документів, що можуть підтверджувати походження товарів. Таким документом може бути сертифікат про походження товару, виданий уповноваженим органом Китайської Республіки.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що податкове зобов'язання суб'єкта ЗЕД, яке визначене податковим органом за результатами перевірки з питань державної митної справи щодо законності отримання пільг під час митного оформлення товарів є необґрунтованими. Окрім того, позивач в повній мірі зробив розрахунки з контрагентом-неризидентом за отриманий товар, що свідчить про рух активів та рух грошових коштів.

Судом на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановлено, що факт надання послуг позивачеві зі сторони його контрагента зазначеного в акті перевірки документально підтверджується, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для беззаперечного висновку суду щодо реальності господарських операцій.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обставини, наведені у адміністративному позові, знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13 травня 2017 року за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності на загальну суму 843864 грн. 60 коп. винесене Головним управлінням ДФС у Вінницькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13 травня 2017 року за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на загальну суму 202527 грн. 51 коп. винесене Головним управлінням ДФС у Вінницькій області.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця - ОСОБА_4 сплачений при зверненні судовий збір у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна