Справа № 823/721/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року справа № 823/721/17 м. Черкаси

12 год. 34 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

представника позивачів ОСОБА_1 (за договором),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії,

встановив:

12 травня 2017 року до суду з позовною заявою звернулися ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якій просять:

1) визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, що оформлена листами від 10.11.2016 у наданні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність із земель, раніше наданих фермерському господарству Мустанг, розташованої на території Беркозівської сільської ради Канівського району Черкаської області;

2) зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність із земель, раніше наданих фермерському господарству Мустанг, розташованої на території Беркозівської сільської ради Канівського району Черкаської області.

Позов мотивований тим, що відповідач відмовив позивачам у дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність із земель, раніше наданих фермерському господарству Мустанг, розташованої на території Беркозівської сільської ради Канівського району Черкаської області з посиланням на те, що згідно пункту 1.3 Договору оренди земельної ділянки площею 61,28 гав адміністративних межах Беркозівської сільської ради від 09.06.2003, укладеного між Канівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством «Мусанг», - земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не для ведення фермерського господарства. Позивачі зазначають, що мотиви з яких їм відмовлено у задоволенні клопотань не узгоджуються з приписами ч. 7 ст. 118 ЗК України, оскільки перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою закріплений в ч. 7 ст. 118 ЗК України та є вичерпним.

Представник позивачів адміністративний позов підтримав повністю та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 09.06.2003 Канівською районною державною адміністрацією та фермерським господарством «Мустанг» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 61,28 га в адміністративних межах Беркозівської сільської ради Канівського району терміном на 49 років.

15.03.2016 зборами учасників ФГ «Мустанг» позивачам надано згоду на надання у власність земельних ділянок для ведення фермерського господарства в розмірі земельного паю із земель раніше наданих ФГ «Мустанг» у користування згідно договору оренди землі.

29.03.2017 позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність в адміністративних межах Беркозівської сільської ради Канівського району для ведення фермерського господарства (а.с. 91, 97, 101, 106, 108).

Листами Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28.04.2016 №3407/6-16, 3422/6-16, 3421/6-16, 3420/6-16 та 3406/6-16 позивачів повідомлено, що заява та подані ними документи не відповідають вимогам статей 116, 118 ЗК України, що унеможливлює вирішення піднятого питання (а.с. 90, 96, 100, 105, 107).

11.10.2016 позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність в адміністративних межах Беркозівської сільської ради Канівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 93, 95, 99, 104, 110).

Листами Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 10.11.2016 №9183/6-16, 9177/6-16, 9185/6-16, 9184/6-16 та 9182/6-16 позивачів повідомлено, що наразі не є можливим надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 92, 94, 98, 102-103, 109).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України 28 червня 1996 року, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1, частини 2, пункту а 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (ст. 121 Земельного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 вказаного кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_8 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_8 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Суд звертає увагу, що позивачі 11.10.2016 звернулись до відповідача із заявами, в яких просили надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність кожному в адміністративних межах Беркозівської сільської ради Канівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таким чином під час судового розгляду справи судом встановлено, що відповідач розглянувши заяви позивачів від 10.11.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність в адміністративних межах Беркозівської сільської ради Канівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та відмовивши у наданні такого дозволу діяв правомірно, оскільки законом не передбачено передачі в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок надання їх у власність для ведення саме товарного сільськогосподарського виробництва.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин справи та меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області діяло в межах повноважень, встановлених законом, а позивач, в свою чергу, не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Щодо позовної вимоги №2 суд зазначає таке.

Суд наголошує, що предметом позову є визнання протиправними відмов Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, що оформлені листами від 10.11.2016, щодо отримання земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідь на клопотання позивачів від 29.03.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність в адміністративних межах Беркозівської сільської ради Канівського району для ведення фермерського господарства позивачами не оскаржуються.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_9 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_9 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями треба розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 №П-278/10 встановлено, що з огляду на норми КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначений законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Оскільки вищевказаними вимогами нормативно-правових актів надання дозволу на розробку проекту землеустрою реалізується шляхом видання державним органом відповідного розпорядчого акту, втручатися в його управлінську діяльність суд позбавлений повноваження, а позовна вимога про зобовязання відповідача надати позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,17 га у власність із земель, раніше наданих фермерському господарству Мустанг, розташованої на території Беркозівської сільської ради Канівського району Черкаської області задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Правила ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не застосовуються, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 26.06.2017