Справа № 826/7127/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2017 року № 826/7127/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною бездіяльності та зняття арешту.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач, ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невчинення дій, направлених на скасування арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_2, зняття арешту з усього рухомого і нерухомого майна ОСОБА_2.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними діяннями відповідача порушено права позивача як спадкоємця.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/7127/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У відповідному судовому засіданні судом, згідно зі ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено заміну первинного відповідача на належного - Шевченківський РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач).

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена належним чином, заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У ході судового розгляду справи у порядку письмового провадження до суду через канцелярію від відповідача у відповідь на судовий запит надійшли письмові докази, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач є спадкоємицею ОСОБА_2, який помер 02.07.2012 року.

Звернення позивача до суду із позовом обумовлено неможливістю отримання останньою свідоцтва про право на спадщину, оскільки у відповідних реєстрах міститься інформація проте, що на рухоме та нерухоме майно спадкодавця накладено арешти.

Зокрема, відповідно до пп. 4.17 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 19.03.2010 року відкрито виконавче провадження ВП №18164601 з примусового виконання виконавчого листа №2-5860, виданого 17.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 12098,16 грн.

09.07.2010 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві у межах виконавчого провадження ВП №18164601 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_2, у межах суми звернення стягнення.

Запис про накладений арешт внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

04.09.2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №18164601 у зв'язку із непред'явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». У п. 2 зазначеної постанови вказано про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду.

Крім викладеного, з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 19.03.2010 року відкрито виконавче провадження ВП №18159024 з примусового виконання виконавчого листа №2-5860, виданого 17.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 450,00 грн.

04.09.2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №18159024 у зв'язку із непред'явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». У п. 2 зазначеної постанови також вказано про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду.

Також судом з'ясовано, що 19.03.2010 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18159784 з примусового виконання виконавчого листа №2-5860, виданого 17.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 1000,00 грн.

04.09.2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №18159784 у зв'язку із непред'явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». У п. 2 зазначеної постанови також вказано про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду.

19.03.2010 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві також прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18164280 з примусового виконання виконавчого листа №2-5860, виданого 17.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 450,00 грн.

04.09.2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №18164280 у зв'язку із непред'явленням виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». У п. 2 зазначеної постанови також вказано про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду.

Виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5860, виданого 17.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, були зведені в одне провадження.

В подальшому, а саме 03.11.2012 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №35025641 з примусового виконання виконавчого листа №2-246, виданого 17.03.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 3016,00 грн.

10.11.2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві у межах виконавчого провадження ВП №35025641 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, яке належить боржнику - ОСОБА_2, у межах суми звернення стягнення.

Запис про накладений арешт внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

09.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві у межах виконавчого провадження ВП №35025641 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. У тексті вказаної постанови зазначено, що у ході виконання рішення суду державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону його відчуження, однак у результаті вчинених виконавчих дій майна, належного боржникові на праві власності, не виявлено. За адресою, зазначеною у виконавчому документі, боржника не розшукано, майно боржника, яке підлягає опису та арешту, відсутнє. На виклики державного виконавця боржник не реагує. Згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. А тому вживати заходи щодо виявлення належного боржнику нерухомого майна та автомобільного транспорту, а також заходи зі звернення стягнення на таке майно не є доречним, оскільки його вартість значно перевищує суму боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, яким було врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час виникнення спірних правовідносин був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі - Закон), оскільки Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII набрав чинності 05.10.2016 року, тобто після прийняття відповідних постанов.

Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 6 Закону передбачено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, зокрема державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 25 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Проаналізувавши викладені норми суд зазначає, що при прийнятті постанов про закінчення виконавчих проваджень відповідачем дотримано вимог норм Закону, а саме зазначено у текстах постанов про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду. Разом з тим, інформація про арешт всього нерухомого майна ОСОБА_2, накладеного постановою ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.07.2010 року ВП №18164601 міститься у відповідному реєстрі, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

При прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві питання щодо зняття арешту не вирішено. З наявної у матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 09.04.2015 року вбачається, що у вказаному реєстрі міститься запис про арешт всього рухомого майна ОСОБА_2, підстава обтяження: постанова ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2014 року ВП №35025641.

Таким чином, враховуючи зазначене суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленої позивачем вимоги про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2.

При цьому, позовна вимога про визнання незаконною бездіяльності відповідача, за переконанням суду, не підлягає задоволенню, оскільки таке задоволення не тягне за собою відновлення порушених прав позивача. Саме зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2, є належним та достатнім способом захисту та відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу викладених положень та обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Шевченківського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною бездіяльності та зняття арешту є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Шевченківський РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, вчинити дії, направлені на зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.07.2010 року ВП №18164601.

3. Зобов'язати Шевченківський РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, вчинити дії, направлені на зняття арешту, накладеного постановою державного виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2014 року ВП №35025641.

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) здійснений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда