Справа № 804/2203/16
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 р. Справа № 804/2203/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 року надійшла на новий розгляд адміністративна справа за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення від 20.08.2014 року №208.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у відповідача не було правових підстав для не прийняття до відшкодування спірних коштів і накладення на позивача штрафних санкцій.
Відповідач позов не визнав, надав до суду письмові заперечення на позов, в обґрунтування яких зазначено, що оскаржуване рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності прийнято правомірно та згідно з нормами чинного законодавства, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач у судове засідання не прибув, представник надав до суду клопотання про розгляд справи в без участі представника позивача.
Представник відповідача у судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до плану-графіка перевірок страхувальників в ІІІ кварталі 2014 року головними спеціалістами контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на підставі направлення від 14.07.2014 року №397/07, виданого Виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності була проведена планова перевірка правомірності використання коштів Фонду за період з 01.07.2013 року по 01.07.2014 року територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.
За результатами перевірки складено ОСОБА_4 №256 від 01.08 2014 року, в якому зазначені порушення використання коштів Фонду на виплату матеріального забезпечення на суму 16 235,85 грн. та на надання соціальних послуг на суму 5 140,80 грн.
20 серпня 2014 року відповідачем було прийнято Рішення № 208 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності на загальну суму 32 064,98 грн., в тому числі: неправомірні витрати 21 376,65 грн. та штраф за порушення порядку використання коштів Фонду (50%) 10 688,33 грн.
В Розділі 4 ОСОБА_4 зазначено про неправомірне використання коштів Фонду на надання соціальних послуг у сумі 5 140,80 грн. за надання санаторно-курортної путівки № 814 до санаторію «Джерельний» для лікування члена сім'ї працівниці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області ОСОБА_5, а саме для її чоловіка ОСОБА_6, з тим мотивуванням, що порушено п.6.2. Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №12, сума витрат Фонду за путівку, що використана з порушенням Порядку, не приймається до заліку та відшкодовується за рахунок страхувальника з урахуванням сплаченої часткової вартості.
В ОСОБА_4 №256 зазначено, що так як ОСОБА_6 проходить державну службу в підрозділах міліції, то він не є найманим працівником та застрахованою особою, отже не мав права на отримання путівки.
Також в акті перевірки №256 від 01.08.2014 року встановлено неправомірне використання коштів Фонду на надання матеріального забезпечення ОСОБА_4 на суму 6329,60 грн. та ОСОБА_7 на суму 6 967,10 грн.
В противагу вищевказаним висновкам позивач зазначає, що фактично переплати не існує. Сталася механічна помилка при створенні та подачі заявки до Фонду на надання матеріального забезпечення. До суми 6 329,60 грн., зазначеної у ОСОБА_4 увійшли кошти, які нараховані ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується розрахунковими листами. До суми 6 967,10 грн., зазначеної у ОСОБА_7, увійшли кошти, які нараховані ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_4, що підтверджується розрахунковими листами.
Крім того, в ОСОБА_4 зазначено, що розраховувачами невірно визначена середньоденна заробітна плата та невірно встановлена кількість відпрацьованих днів в розрахунковому періоді для обчислення середньоденної заробітної плати для нарахування матеріального забезпечення, які були визначені по ОСОБА_11, а саме до розрахунку не включено дні та суми за відрядження (вересень 2013 року), а також зменшено кількість відпрацьованих днів у розрахунковому періоді (квітень 2013 року) та визначено переплату у сумі 2 057,79 грн., а по ОСОБА_12С, до розрахунку не включено дні перебування у відрядженні (вересень 2013 року) та визначено переплату у сумі 223,35 грн.
З даними висновками позивач не згоден, та в якості законодавчого обґрунтування правомірності своїх дій посилається на Постанову Кабінету Міністрів України «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» № 1266, в якій не зазначено, що з розрахункового періоду відраховуються дні відряджень.
Також в ході перевірки відповідачем встановлено, що відповідно до пункту 10 Постанови № 1266 позивачем невірно обчислена середньоденна заробітна плата у випадку, коли застрахована особа у розрахунковому періоді перед настання страхового випадку не мала заробітку з поважних причин (відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), середня заробітна плата розрахована за фактичний час перед настанням страхового випадку. А саме по ОСОБА_13 переплата складає 292,62 грн.; по ОСОБА_14 переплата складає 102,36 грн.; по ОСОБА_15 переплата складає 94,94 грн.
Позивач не погоджується з трактуванням пункту 10 Постанови № 1266, у зв'язку з тим, що ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 підпадають під дію пункту 4 Постанови №1266, яким визначено, що середньоденна заробітна плата розрахована за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку, тобто розрахунок здійснюється за середньоденним розрахунком до відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
В той же час, в ОСОБА_4 перевірки відповідач стверджує, що територіальним управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області перевищено граничну величину заробітної плати (прибутку), з якого сплачуються страхові внески та оподатковуваного доходу та визначено, що було здійснено переплату працівникам ОСОБА_16 у сумі 502,90 грн., ОСОБА_17, у сумі 3040,12 грн., ОСОБА_18 у сумі 122,81 грн.
Позивач з висновками не погоджується та зазначає, що гранична величина у ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 не перевищує граничну величину (19 499грн.), оскільки в довідках про заробітну плату, які були надані перевіряючим в останній місяць нарахування (гранична величина) у ОСОБА_16 сума складає 7 480,44 грн., у ОСОБА_17 сума складає 0 грн., у ОСОБА_18 сума складає 14 960,87 грн.
Суд звертає увагу, що позивач просив внести зміни до акту № 256 від 01.08.2014 року щодо проведення Виконавчою дирекцією Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перевірки та прийняти до заліку суму використаних коштів на надання матеріального забезпечення працівникам на суму 9 939,65 грн., на надання соціальних послуг у сумі 5 140,80 грн. та скасувати штраф 50% до нарахованих коштів.
Але 26.08.2014 р. до позивача надійшло рішення № 208 від 20.08.2014 р. про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, лист від 20.08.2014 року за результатами перевірки з урахуванням заперечень до ОСОБА_4 № 256 від 01.08.2014, в яких не визнані заперечення позивача та виставлено до сплати фінансові санкції у розмірі 21 376,65 грн. та штраф 10 688,33 грн. (усього 32 064,98 грн.).
Позивачем добровільно сплачено суму штрафу у розмірі 255 грн., що визначено постановою № 275 про накладання адміністративного стягнення від 12.08.2014 року
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин), який визначав правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001року № 2240-III право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до пункту 4.9. Постанови Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 року № 12 «Про затвердження Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» (далі Порядок №12) комісією (уповноваженим) із соціального страхування приймається рішення про виділення путівки (путівок) згідно з медичними показаннями для спільного санаторно-курортного лікування чоловіка, дружини, які працюють на цьому підприємстві та перебувають у шлюбі, або їх дітей віком від 4 до 18 років, у тому числі для члена сім'ї (дружини або чоловіка), який працює на іншому підприємстві і є застрахованою особою, та члена сім'ї, який навчається у вищому навчальному закладі з денною формою навчання.
Путівка члену сім'ї, який працює на іншому підприємстві (навчається у вищому навчальному закладі з денною формою навчання), видається за умови надання довідки з місця його основної роботи (навчання) про те, що він не користувався цією соціальною послугою протягом календарного року.
Згідно статті 2 Закону України № 2240-III застрахована особа це найманий працівник та члени їх сімей, на користь яких здійснюється загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.
Як вбачається з матеріалів справи, в Розділі 4 ОСОБА_4 зазначено про протиправне використання коштів Фонду на надання соціальних послуг у сумі 5140,80 грн. з посиланням на порушення пункту 6.2. Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №12. Сума витрат Фонду за путівку, що використана з порушенням Порядку, не приймається до заліку та відшкодовується за рахунок страхувальника з урахуванням сплаченої часткової вартості.
В ОСОБА_4 №256 зазначено, що так як ОСОБА_6 проходить державну службу в підрозділах міліції, то він не є найманим працівником та застрахованою особою, отже не мав права на отримання путівки.
Між тим, ОСОБА_6 надано позивачу довідку про те, що він дійсно перебуває на службі у Петропавлівському районному відділі ГУ МВС України в Дніпропетровській області з грудня 2003 року по 09.04.2014 року.
Тож суд зазначає, що комісією із соціального страхування Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області рішення про видачу путівок на санаторно-курортне лікування ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_6 прийнято на загальних підставах відповідно до пункту 12 Порядку отримання застрахованими особами і членами їх сімей санаторно-курортного лікування, що сплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №12.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставне визначення в оскаржуваному рішенні відповідача неправомірних витрат у розмірі 5 140,80 грн. і штрафу у розмірі 2 570,40 грн.
Пунктами 3, 4 Порядку №26 визначено, що у разі виникнення страхового випадку із застрахованою особою, на підставі поданих документів, передбачених статтею 51 Закону №2240, комісія із соціального страхування підприємства приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі. На підставі рішення комісії із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник-роботодавець нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, за формою визначеною додатком до Порядку №26, в якій зазначається: прізвище, ім'я та по-батькові застрахованої особи, якій призначається матеріальне забезпечення; номер листка непрацездатності, на підставі якого призначається матеріальне забезпечення; період непрацездатності; кількість днів, що підлягають оплаті; сума матеріального забезпечення, у т.ч. за рахунок коштів Фонду.
Заява-розрахунок за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідчена печаткою підприємства надається страхувальником до робочого органу Фонду за місцем обліку для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам.
Згідно з вимогами пункту 9 Порядку №26 після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у статті 52 Закону №2240.
Відповідно до ст. 53 Закону №2240 при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу) за відпрацьований час, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, відповідно до статті 21 цього Закону.
Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 р. №1266 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (далі - Порядок №1266).
Згідно із пунктом 7 Порядку №1266 середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб.
Середньоденна заробітна плата для призначення матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності), згідно з пунктом 14 Порядку №1266, обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді.
Згідно з пунктом 14 Порядку №1266 середньоденна заробітна плата для призначення матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески, на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді.
Виключення позивачем дня відрядження з розрахунку для обчислення допомоги по тимчасової непрацездатності є неправомірним, оскільки ст. 121 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.
Відповідно до пункту 2.1.6. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 5 від 13.01.2004 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713, яка розроблена відповідно до Закону України «Про оплату праці», оплата праці за час перебування у відрядженні (за винятком відшкодування витрат у зв'язку з відрядженням: добових, вартості проїзду, витрат на наймання житлового приміщення) належить до складу фонду основної заробітної плати, тому вона повинна включатися до розрахунку страхових виплат.
Відповідно до пункту 1 статті 30 Закону №2240 страхувальники та інші отримувачі страхових коштів у разі порушення порядку використання страхових коштів відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності своїх дій та рішень.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про скасування рішення задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 20 серпня 2014 року №208 «Про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності».
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 17 травня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1