Справа № 809/267/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5482/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі №809/267/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій неправомірними та зобовязання до вчинення дій, стягнення коштів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції щодо недопущення лейтенанта поліції ОСОБА_1 до виконання службових обов'язків на посаді інспектора сектору розшуку та дізнання Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції. Зобов'язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України винести наказ про призначення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора сектору розшуку та дізнання Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції з 03.05.2016 року.Зобов'язано Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції України допустити лейтенанта поліції ОСОБА_1 до виконання службових обов'язків на посаді інспектора сектору розшуку та дізнання Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції.Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 96 181 грн. 82 коп., з яких 86 181 грн. 82 коп. грошового забезпечення за період з 03.05.2016 року по 24.03.2017 року та 10 000 грн. моральної шкоди. Постанову суду в частині стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 8000 грн. звернуто до негайного виконання. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 1 280 грн. судових витрат.Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 1280 грн. судових витрат.

Не погоджуюись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірним встанвооленням обставин у справві та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зокрема апелянт зазначає, що позивач не був призначений на посаду в Управлінні патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, оскільки підрозділом внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області службовим листом від 06.06.2016 повідомлено про недоцільність відрядження позивача для подальшого проходження служби у згаданому Управлінні, що стало підставою для надіслання Департаментом патрульної поліції ГУ НП в Івано-Франківській області листа від 28.07.2016 №3362/41/4/01-2016 щодо внесення змін до наказу від 25.04.2016 №125 о/с про відрядження позивача для подальшого проходження служби в Управлінні патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції з 03.05.2016. Вважає, що судом проігноровано норми ч.10 ст. 65 Закону України «Про Націоанльну поліцію» щодо погодження відповідних органів при призначенні на посаду; не надано належної оцінки наказу ГУ НП в Івано Франківській області від 10.08.2016р. за №300 о/с та не враховано представлені відповідачем фотокопії з Журналу виходу на службу ОСОБА_1 у Богородчанському відділенні поліції та суд неправомірно визначив суму, що підлягає відшкодуванню позивачу. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи, предстник відповідачів апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того додав, що в даний час Львівським апеляційним адміністративним судом розглядається скарга на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду про відмову в роз'ясненні судового рішення, що унеможливлює вирішення даного публічно-правового спору по суті.

Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області за №2 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_1 прийнято на службу в Національну поліцію України, інспектором Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. Даним наказом позивачу присвоєно спеціальне звання «лейтенант поліції»

07.04.2016 лейтенант поліції ОСОБА_1, інспектор Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області пройшов атестування. За результатами атестування, атестаційною комісією Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області прийнято рішення, яким позивача визнано таким, що відповідає займаній посаді.

Згідно листа Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.04.2016 за №1305/41/4/01-2016 запропоновано лейтенанту поліції ОСОБА_1, інспектору поліції Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області одну з вакантних посад в Управлінні патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції.

Одночасно ГУ НП в Івано-Франківській області, за наявності його згоди, запропоновано відрядити позивача для подальшого проходження служби у розпорядження Департаменту патрульної поліції, на адресу якого направити особову справу позивача зі службовою характеристикою, а також довідку відділу внутрішньої безпеки про наявність компрометуючих матеріалів.

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 25.04.2016 №125 о/с «По особовому складу» позивача відряджено для подальшого проходження служби до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 03.05.2016, звільнивши його з посади інспектора Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

ГУ НП в Івано-Франківській області, на виконання листа Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 18.04.2016 за №1305/41/4/01-2016, особову справу позивача направлено до Департаменту, а з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні та видано грошовий атестат №2 від 19.05.2016р., тобто відносини публічної служби ГУ НП в Івано-Франківській області з позивачем припинено у зв'язку з його переведенням для подальшого проходження служби в Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції.

З пояснень представників відповідачів слідує, що Департаментом патрульної поліції Національної поліції України надіслано Головному управлінню Національної поліції в Івано-Франківській області листа від 28.07.2016 №3362/41/4/01-2016 з проханням внести зміни до наказу від 25.04.2016 №125 о/с в частині відміни пункту щодо відрядження позивача для подальшого проходження служби в Управлінні патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції з 03.05.2016, залишивши його на займаній посаді.

З 03.05.2016 позивач перебував у розпорядженні Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що також слідує зі змісту наказу ГУ НП в Івано-Франківській області від 25.04.2016 за №125 о/с.

При цьому як вбачається з затверджених начальником Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську графіків чергувань працівників сектору розшуку та дізнання по виїзду на місця скоєння ДТП на травень, червень, липень 2016 року, які містять інформацію про дні, коли позивач заступав у цілодобове чергування, відповідачем фактично допущено позивача до виконання службових обов'язків, надано форму поліцейського та службовий автомобіль.

Дані обставини відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказуванню не підлягають як такі, що встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили в адміністративній справі, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, зокрема постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року по справі №809/1437/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій, стягнення грошового забезпечення у загальному розмірі 23107 грн. та моральної шкоди у сумі 10 000 грн., яка набрала законної сили 16.01.2017 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем протиправно не винесено наказ про призначення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на запропоновану вакантну посаду та не допущено до виконання службових обов'язків, оскільки починаючи з 03.05.2016 позивач перебував у відносинах публічної служби з Управлінням патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора сектору розшуку та дізнання Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції вірними, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Статтею 15 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (частина 1).

Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції (частина 2).

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 утворено як окремі юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області та Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Згідно пункту 3 розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №73 (у редакції наказу Національної поліції від 18.11.2015 №96), Департамент патрульної поліції організовує діяльність підрозділів патрульної поліції, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ даного Положення, Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції.

Таким чином Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Порядок та підстави переміщення поліцейського в органах, закладах та установах поліції визначені статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно положень частини 7 цієї статті переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Частиною 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Відповідно до ч. 9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Як встанвлено судом, позивача відряджено для подальшого проходження служби до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 03.05.2016, звільнивши його з посади інспектора Богородчанського відділення поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, згідно наказу ГУ НП в Івано-Франківській області від 25.04.2016 №125 о/с «По особовому складу».

Водночас факт перебування позивача у розпорядженні Департаменту патрульної поліції, а саме Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську у період з травня по липень 2016 року визнано і самими відповідачами, що підтверджується змістом поданого суду заперечення.

Судом встановлено, що позивач з 03.05.2016 перебував у трудових відносинах з Управлінням патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, виконував службові обовязки, що підтверджується затвердженими начальником Управління графіками чергувань працівників сектору розшуку та дізнання по виїзду на місця скоєння ДТП на травень, червень, липень 2016 року, які наявні у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що починаючи з 03.05.2016 позивач перебував у відносинах публічної служби з Управлінням патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора сектору розшуку та дізнання Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, а відповідачами протиправно не видано наказ про призначення позивача на дану посаду та не допущено до виконання службових обов'язків у секторі розшуку та дізнання по виїзду на місця скоєння ДТП.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що суд не приймає до уваги факт виплати Богородчанським відділенням поліції Надвірнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області позивачу коштів у сумі 4 840 грн, як обставину, що підтверджує факт зайняття позивачем з 10.08.2016 раніше займаної посади - інспектора у вищевказаному органі, оскільки сама по собі виплата доходу не може свідчити про перебування особи у трудових відносинах чи відносинах публічної служби, крім того рішенням суду по справі 809/1437/16 встановлено, що дані кошти було перераховано позивачу помилково.

Крім того, не може бути підставою для припинення публічних відносин позивача з Управлінням патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції і лист Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 28.07.2016 №3362/41/4/01-2016.

Відповідно до ч.10 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» у разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

У звязку із цим довідку відділу внутрішньої безпеки, оформлену листом за №466/42-08/01-16 від 06.06.2016 року, не можна розглядати як доказ відсутності відповідного погодження органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб в змісті вищевказаної норми Закону України «Про Національну поліцію», оскільки як вбачається з тексту даного документу, зазначена довідка не була складена та оформлена у відповідності до визначеної нормативними приписами процедури відповідного погодження.

Одночасно і безпідставним є доводи апелянта про те, що несвоєчасне надання ГУ НП в Івано-Франківській області довідки відділу внутрішньої безпеки про наявність щодо компрометуючих матеріалів, слугувало підставою для невидання наказу про призначення на запропоновану вакантну посаду з огляду, оскільки вказана обставина виникла не з вини позивача та вказана довідка не може бути підставою як для відмови в належному оформленні позивача на публічній службі, так і для недопущення його до виконання службових обов'язків в порушення встановленого чинним законодавством України порядку відсторонення від служби.

Таким чином, враховуючи відповідний запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та прийняття наказу ГУ НП в Івано-Франківській області про звільнення позивача із займаної посади з направленням для подальшого проходження служби до іншого органу поліції, підстав для невидачі відповідачами наказу про призначення останнього на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський, та недопущення його до виконання службових обов'язків судом не встановлено.

Посилання апелянта на наказ ГУ НП в Івано-Франківській області від 10.08.2016 за №300 о/с, яким скасовано пункт наказу від 25.04.2016 №125 о/с у частині відрядження позивача для подальшого проходження служби в Управлінні патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, як на підтвердження перебування ОСОБА_1 у відносинах публічної служби з ГУ НП в Івано-Франківській області є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.12.2016року по справі 809/1437/16 згаданий документ є проектом наказу, який не було прийнято, а відтак і підписано уповноваженою особою.

Разом з тим, відповідно до системного аналізу норм чинного законодавства України державний орган не вправі відмінити прийняте рішення у випадку якщо воно вже реалізоване.

Окрім того положеннями Закону України «Про Національну поліцію» встановлено безальтернативні порядок та процедура прийняття на службу в органи національної поліції. При цьому такий спосіб прийняття на службу в органи національної поліції як скасування наказу про звільнення не передбачено.

Також, суд першої інстанції правильно важав безпідставними представників відповідачів щодо неможливості видання наказу про призначення за відсутності запису в трудовій книжці позивача запису про його звільнення з посади в ГУ НП в Івано-Франківській області, так як неналежне оформлення трудової книжки, допущене з вини іншого органу, виходячи з приписів, визначених ст. 3 Конституції України, не може перешкоджати переведенню поліцейського чи оформленню його на посаді або свідчити про правомірність дій відповідачів.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.24 Кодексу Законів про працю України особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Також Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесена окрема ухвала у справі №809/1437/16 від 22 грудня 2016 року, згідно якої суд встановив, що ОСОБА_1 перебуваючи у трудових відносинах з Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції України з 03.05.2016 року, виконував свої службові обовязки не отримував грошового забезпечення, що є порушення ст. 43 Конституції України. Даною ухвалою зобовязано Департамент патрульної поліції Національної поліції України виплатити грошове забезпечення працівнику ОСОБА_1 з 03.05.2016 р.

Відповідно до ст. 72 КАС України Обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки ухвала суду вступила в законну силу, то відповідно до ст. 72 КАС України обставини, щодо перебування в трудових стосунках ОСОБА_1 із Управлінням патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції України з 03.05.2016 року звільняються від доказування.

З урахуванням наведеного вишще, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідачів винести наказ про призначення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на запропоновану вакантну посаду та допустити до виконання службових обов'язків підлягають до задоволення.

Як наслідок підлягаєз задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача грошового забезпечення починаючи з 03.05.2016 по день постановлення рішення суду, так як порушене право позивача на одержання відповідного грошового забезпечення є прямим наслідком протиправних дій та бездіяльності відповідачів та підлягає поновленню у судовому порядку.

Згідно частини 1 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до частини 2 цієї статті порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

В ході судового розгляду даної адміністративної справи судом встановлено факт невиплати позивачу грошового забезпечення (заробітної плати), починаючи з 03.05.2016р., що не заперечувалось відповідачами.

Згідно дослідженого в судовому засіданні листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту патрульної поліції грошове забезпечення поліцейського, який перебуває на посаді інспектора відділу (сектору) Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську становить 8 000 грн., тому враховуючи вищезаначений період, коли позивач перебував у розпорядженні Департаменту патрульної поліції, однак грошове забезпечення виплачено не було, який складає 10 місяців та 17 робочих днів, то на користь позивача слід стягнути 86181,82 грн. ((10 х 8 000) + (8000:22)х17) = 86 181,82 грн.) заробітної плати, з них 8 000 грн. заробітної плати за один місяць.

Окрім цього, Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесена окрема ухвала у справі №809/1437/16 від 22 грудня 2016 року, згідно якої суд встановив, що ОСОБА_1 перебуваючи у трудових відносинах з Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції України з 03.05.2016 року, виконував свої службові обовязки не отримував грошового забезпечення, що є порушення ст.. 43 Конституції України. Даною ухвалою зобовязано Департамент патрульної поліції Національної поліції України виплатити грошове забезпечення працівнику ОСОБА_1 з 03.05.2016 р.

Що стосується моральної шкоди, то апеляційний суд зазначає наступне. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Питання практики застосування положень законодавства щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач зазначає, що неправомірною бездіяльністю відповідачів йому завдано моральних страждань, дані обставини вплинули на погіршення стану здоров'я та позбавили засобів для існування, від постійно відчував себе приниженим серед інших працівників поліції, оскільки ходив на роботу, а наказ про прищзнаення на запропоновану вакантну посаду не був винесений тривалий час, уся ця ситуація є для нього стресовою і вимагала значних додаткових зусиль, що в свою чергу стало наслідком душевних переживань, погіршення самопочуття, зниження авторитету в очах колег та співробітників.

Крім того, відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НМ №299160 від 09.11.2015 року та довідки Департаменту соціальної політики №1732 від 23.02.2017, дружина позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідно до наданихпозивачем пояснень, дружина та дочка перебувають на його утриманні.

Визначений позивачем розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідачів, а також іншим обставинам справи, які мають істотне значення для вирішення питання про стягнення такої компенсації, тому з урахуванням встановленої судом протиправної бездіяльності Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по відношенню до позивача, є достатні підстави для стягнення з даного відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 10000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2017 року у справі №809/267/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 27.06.2017р.