Справа № 127/4923/17
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/4923/17

Головуючий у 1-й інстанції: Вохмінова О.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

21 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Вінницької області про скасування постанови від 28.02.2017 року ВП№52710555,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2016 року позивач - управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови від 28.02.2017 року ВП№52710555.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що постановою Вінницького міського суду від 03.08.2016 року № 127/9009/16-а зобовязано управління ПФУ в м. Вінниці здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_4 в розмірі 90% від суми заробітної плати відповідно до довідки № 18/217, виданої 09.06.2016 року прокуратурою Вінницької області та виплатити йому різницю між фактично отриманою ним та належною до сплати сумою пенсії з 01.07.2016 року.

Постановою державного виконавця від 24.10.2016 року було відкрито виконавче провадження №52710555.

Листом від 08.11.2016 року управління ПФУ в м. Вінниці повідомляло відділ ДВС про те, що з ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду Вінницької області від 23.09.2016 року про повернення апеляційної скарги в справі №127/9009/16 управління не погоджується і оскаржує її в касаційному порядку. Тому вважають, що факт подання апеляційної скарги на постанову суду №127/9009/16-а є істотною обставиною, яка перешкоджає здійсненню будь-яких дій щодо виконання рішення суду до вирішення питання про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

17.11.2016 року державний виконавець надіслав вимогу позивачеві з пропозицією надати документальне підтвердження щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/9009/16-а до 30.11.2016 року.

Листом від 30.11.2016 року управління ПФУ в м. Вінниці повідомило відділ ДВС про те, що з ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду Вінницької області від 23.09.2016 року в справі №127/9009/16-а управління не погоджується і оскаржує її в касаційному порядку. Зважаючи на подання апеляційної скарги на постанову суду №127/9009/16-а є істотною обставиною, яка перешкоджає здійсненню будь-яких дій щодо виконання рішення суду та провадженню виконавчих дій, пропонував відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» просив відкласти проведення виконавчих дій на строк 10 робочих днів.

07.12.2016 року державний виконавець повторно надіслав вимогу позивачеві з пропозицією надати документальне підтвердження щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/9009/16-а до 15.12.2016 року.

15.12.2016 року управління ПФУ в м. Вінниці повідомило відділ ДВС про подання заяви про зупинення виконання рішення суду №127/9009/16-а та просило відкласти проведення виконавчих дій на строк 10 робочих днів.

17.01.2017 року державний виконавець повторно надіслав вимогу позивачеві з пропозицією надати документальне підтвердження щодо виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/9009/16-а до 27.01.2017 року та розяснено про можливість накладення штрафу за невиконання рішення суду.

27.01.2017 року управління ПФУ в м. Вінниці надало відділу ДВС аналогічну відповідь як від 15.12.2016 року, просило відкласти проведення виконавчих дій на строк 10 робочих днів.

Апеляційна скарга на постанову суду від 03.08.2016 року № 127/9009/16-а за позовом ОСОБА_4 була подана 02.11.2016 року. Заява про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 03.08.2016 року за вихідним від 31.10.2016 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року було відмовлено в задоволенні заяви управління ПФУ м. Вінниці про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2016 року №127/9009/16-а за позовом ОСОБА_4

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою управління ПФУ м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2016 року №127/9009/16-а за позовом ОСОБА_4

Таким чином, постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2106 року набрала чинності і підлягала виконанню боржником.

За вихідним від 15.12.2016 року управління ПФУ в м. Вінниці просило Вищий адміністративний суд України зупинити виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03.08.2016 року №127/9009/16-а за позовом ОСОБА_4 у звязку з подачею касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.02.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою управління ПФУ в м. Вінниці на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року.

Разом з тим, питання щодо зупинення виконання постанови суду від 03.08.2016 року даною ухвалою не вирішувалось.

В зв`язку з невиконанням у повному обсязі рішення суду за виконавчим листом №127/9009/16-а, постановою державного виконавця від 28.02.2017 року на боржника управління ПФУ в м. Вінниці накладено штраф 10200 грн.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», КАС України, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку встановлено Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилався позивач у своїх листах, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Разом з тим, державний виконавець не вбачав необхідності застосовувати у даному випадку норми ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» і в межах наданих йому повноважень неодноразово надсилав вимоги позивачеві з пропозицією надати документальне підтвердження виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області №127/9009/16-а та розяснював про можливість накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Згідно з п. п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що постанову суду з виконання виконавчого листа №127/9009/16-а, виданого 18.10.2016 року, станом на 28.02.2017 року боржником без поважних причин виконано не було.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження №52710555 від 31.03.2017 року, рішення суду за виконавчим листом №127/9009/16-а, виданим 18.10.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області виконано фактично та в повному обсязі, про що свідчить лист Управління ПФУ в м. Вінниці, розпорядження та протокол про перерахунок та виплату коштів стягувачу.

З урахуванням наведеного, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що державний виконавець під час здійснення виконавчих дій та прийняття постанови ВП№52710555 від 28.02.2017 року про накладення штрафу в сумі 10200 грн., діяв у межах, в порядку та у спосіб, встановлених законом, а доводи апеляційної скарги щодо перевищення державним виконавцем наданих йому повноважень не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обовязковості виконання рішень.

Частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Згідно з ч. 3 ст.14 КАС України невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного вище, оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскільки, на час винесення постанови ВП№52710555 від 28.02.2017 року про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду в м. Вінниці в розмірі 10200 грн., виконання виконавчого листа №127/9009/16-а, виданого 18.10.2016 року, станом на 28.02.2017 року боржником без поважних причин виконано не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.05.2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6