Справа № 804/1749/17
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 р. Справа № 804/1749/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представників позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
13.03.2017 року ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В. було відкрито провадження за даним адміністративним позовом та справу призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с. 2).
Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2017р. №1494-Д, у звязку із закінченням повноважень у судді Степаненко В.В. та на виконання розпорядження в.о. керівника апарату суду від 18.05.2017 року №334 призначено повторний автоматичний розподіл справи. (а.с.85).
За результатами повторного розподілу справи автоматизованою системою документообігу, вказана справа передана на розгляд судді Сліпець Н.Є. (а.с.86).
26.05.2017 року ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сліпець Н.Є. зазначена справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду в судовому засіданні (а.с.87).
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обставини викладені у адміністративному позові підтвердили, наполягали на задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (орендар), орендодавець на підставі рішення міської ради від 19.08.2009 року №3422 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови, площею 0,1081 га, для розташування магазину продовольчих товарів (а.с.110-117).
Згідно п.45 прикінцевих положень даного договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Як вбачається з тексту вищезазначеного договору оренди, на земельній ділянці, що була передана в оренду позивачу, знаходиться нежитлова будівля, площею 314,3 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_6, в якій було розташовано магазин продовольчих товарів, дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та не заперечувались представниками позивача в судовому засіданні.
В ході судового розгляду, було встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово зверталась до ОСОБА_7 міської ради з заявами про припинення договору оренди земельної ділянки, який було укладено на 5 років та строк дії якого спливав 09 жовтня 2014 року, заявляючи про свою відмову від продовження строку дії договору та висловлюючи бажання оформити повернення земельної ділянки згідно з актом приймання-передачі (а.с.53, 57-58, 59-60).
Проте, на звернення позивача ОСОБА_7 міська рада, повідомляла про неможливість повернення земельної ділянки з орендного користування через розміщення на земельній ділянці нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_6 та зазначали про обовязок землекористувача сплачувати орендну плата незалежно від результатів її діяльності, дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Податкового кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
Відповідно до пунктів 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно п.286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Статтею 58 Податкового кодексу України, визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
Відповідно до пункту 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Аналізуючи вищезазначені норми законодавства та встановлені в ході судового розгляду обставини у справі, суд приходить до висновку, що податковий орган при винесені спірних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності у відповідача правових підстав для нарахування орендної плати за землю згідно договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2009 року, який є припиненим з 17 листопада 2014 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду землі" обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, земельна ділянка площею 0,1081 га, яка знаходиться на вул. Адмірала Головка, 29а в Тернівському районі м. Кривого Рогу, для розташування магазину продовольчих товарів, який на праві власності належить ОСОБА_6, згідно п. 17 Договору була передана у фактичне користування позивачу у пятиденний термін після державної реєстрації права оренди за актом її приймання-передачі.
Проте, при дослідженні в судовому засіданні оригіналу Договору з додатками, (примірник, що був наданий позивачем), акт приймання-передачі земельної ділянки був відсутній, відповідно до пояснень представника позивача в судовому засіданні, акт не складався, натомість було складено розрахунок розміру орендної плати за землю до Договору, який було підписано сторонами і розцінювався орендарем як акт.
При цьому, позивач у позові, представники позивача в судовому засіданні не заперечували, що згідно умов Договору ними використовувалась зазначена земельна ділянка, також підтвердили, що і на теперішній час будівля, що розташована на ній на праві власності належить ОСОБА_6, проте зазначили, що підприємницьку діяльність позивач не здійснює.
Отже, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що земельна ділянка за Договором оренди була передана в строкове платне користування позивачу.
Згідно статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, серед іншого, в разі: закінчення строку, на який його було укладено.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Статтею 34 закону України "Про оренду землі" визначені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі. Зокрема, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Так, відповідно до п. 19 Договору повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі (повернення).
Таким чином, з урахуванням вищезазначених норми Закону України "Про оренду землі" та пункту Договору, суд приходить до висновку, що повернення земельної ділянки, що була передана позивачу у оренду згідно Договору, має відбутися саме шляхом визначеним у Договорі, зокрема, за актом приймання-передачі, що буде свідчити про припинення фактичного користування землею орендарем.
Крім того, п.21 Договору передбачено, що неповернення земельної ділянки не звільняє орендаря від сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за фактичне користування земельною ділянкою вноситься у розмірах, визначених розміром "Орендна плата" цього Договору. Нарахування орендної плати припиняється з дати оформлення акта приймання-передачі (повернення) земельної ділянки.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Як було встановлено в ході судового розгляду, Договір було підписано сторонами, було здійснено державну реєстрацію права оренди, позивач фактично отримала у користування земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля, що належить їй на праві власності, факту повернення земельної ділянки шляхом визначеним у Договорі не відбулось, що свідчить про наявність правових підстав для нарахування позивачу за 2015 та 2016 роки орендної плати з фізичних осіб.
При цьому, доводи представників позивача стосовно того, що Договір є припиненим у звязку зі спливом строку на який його було укладено, тому не може бути підставою для нарахування орендної плати, суд вважає, такими що не відповідають чинному законодавству, оскільки в Договорі чітко визначений механізм за яким орендар звільняється від сплати орендної плати, а саме, повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі (повернення).
Також, посилання представників позивача на бездіяльність ОСОБА_7 міської ради, що виражається у неприйнятті земельної ділянки від орендаря, як на підставу для визнання протиправним оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень, суд вважає помилковими, оскільки спірні питання, що виникають між сторонами по Договору мають вирішуватись у судовому порядку із постановленням відповідного рішення суду, проте, на теперішній час відсутнє таке рішення.
Оцінуючи, усі доказі дослідженні судом в ході судового розгляду у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 9, 17, 69-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в порядку та у строки визначені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 16 червня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1