Справа № 809/334/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 р. Справа № 876/5978/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Чигер І.І.

за участі позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби в особі Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної митної служби в особі Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 17.02.2017 за №206050001/2017/000162/1, стягнення сплаченого мита за товар в розмірі 37 000 гривень та 559, 20 гривень комісії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідачем 17.02.2017 в порушення вимог статті 57 Митного кодексу України визначено митну вартість транспортного засобу вживаного легкового автомобіля, марки «MERCEDEC-BENZ», модель Е 200, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2143 смі, 2013 року випуску, який імпортувався позивачем, за резервним методом, а не за ціною договору. Вважає такі дії позивача протиправними та вчиненими всупереч положенням статті 57 Митного кодексу України. Просив позов задоволити.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.02.2017 Приватним підприємством «Брок-вест» (декларант/представник) для здійснення митного оформлення транспортного засобу вживаного легкового автомобіля, марки «MERCEDEC-BENZ», модель Е 200, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2143 смі, 2013 року випуску, загальна кількість місць для сидіння 5, відповідачу подано в електронній формі митну декларацію за № 206050001/2017/401485 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 10 000 євро.

Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом за ціною договору (вартість операції).

В графі 42 митної декларації "ціна товару" зазначено 10 000 євро, в графі 45 "коригування" вказано 403 305, 11 гривень, в графі 23 "курс валюти" 28, 78283700 гривень.

До вказаної митної декларації декларантом долучено рахунок-фактуру (інвойс) від 07.02.2016; декларацію про походження товару від 07.02.2017; акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 11.02.2017 за № 209090404/2017/00462; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.02.2013, 26.01.2017; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; паспорт громадянина України; копію митної декларації країни відправлення; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу; митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів за № 206050001/2017/401410 від 17.02.2017.

За результатами розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації № 206050001/2017/401485 від 17.02.2017 та доданих до неї документів, відповідач відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв'язку з тим, що митна вартість товару визначена за резервним методом. Перший метод не застосований у звязку ненаданням документів, передбачених частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено: банківських платіжних документів, що стосується оцінюваного товару; за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та наданням висновку експерта. 2 5 методи визначення митної вартості не застосовані, у звязку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні товари), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 5. Джерело інформації: каталог SchwakeListe 01/2017 ст.601, з врахуванням коригувань на комплектацію автомобіля та технічний стан. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України.

Відтак, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № 206050001/2017/000162/1 від 17.02.2017, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 14 012 євро.

Згідно ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 глави 9 МК України основний та другорядні методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, частиною 2 якої визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.

Частиною 2 ст. 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2).

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації за № 206050001/2017/401485, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано не всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного ним вживаного легкового автомобіля, марки «MERCEDEC-BENZ», модель Е 200, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 2143 смі, 2013 року випуску, загальна кількість місць для сидіння 5, за ціною договору. Позивачем, на вимогу відповідача, не подано жодних підтверджуючих документів про сплату заявленої митної вартості транспортного засобу, ввезеного на митну територію України. Коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем проведено, у звязку з відсутністю в документах, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, та не подано банківських платіжних документів, що стосується оцінюваного товару, інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та наданням висновку експерта. 2 5 методи визначення митної вартості не застосовані, у звязку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні товари), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 5.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, судовою колегією встановлено, що відповідачем декларанту направлено електронне повідомлення з вимогою про надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість та додатково надати: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та наданням висновку експерта.

Відповідачем здійснювалась процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості транспортного засобу відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України, як того вимагають положення частини 4 статті 57 вказаного Кодексу, відповідачем також було витребувано відомості про підтвердження митної вартості транспортного засобу.

За таких обставин,апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно, у відповідності до статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2017 року у справі №809/334/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 21.06.2017 року.