Справа № 308/13678/16-а
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., за участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородського міського центру зайнятості, про зобовязання розпочати виплати допомоги по безробіттю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача - Ужгородського міського центру зайнятості за яким просить суд: зобов'язати останнього розпочати їй виплати допомоги по безробіттю за проміжок часу, що починається з 27.11.2016 року до дати працевлаштування, але який не перевищує 360 календарних днів.

В обґрунтування позову зазначив наступне.

19.11.2014р. ОСОБА_1 вперше отримала статут безробітної. Допомогу по безробіттю позивачці, як застрахованій особі (вперше), призначено з 26.11.2014 р. згідно наказу № НТ141126 від 26.11.2014р.

В звязку з набуттям законної сили постанови Львівського апеляційного суду Закарпатської області від 17.06.2015р., позивачці 08.07.2015р. припинено виплати по безробіттю на підставі наказу № НТ150709 від 09.07.2015р.

22.09.2016р., в звязку з істотною зміною умов праці позивачка була звільнена.

23.09.2016р. позивачка отримала статут безробітної повторно.

30.09.2016р. позивачці розпочато виплати допомоги по безробіттю згідно наказу №НТ160930 від 30.09.2016 р.

26.11.2016р. позивачці припинено виплату допомоги по безробіттю на підставі наказу №НТ 161126 від 29.11.2016р. Спеціаліст міського центру зайнятості розяснила їй що виплати допомоги по безробіттю припинено згідно правової норми, відповідно до якої загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати двох років з дня призначення допомоги по безробіттю та виходячи з того що позивачка, як безробітна, отримувала допомогу з 26.11.2014р. то з 26.11.2016р. такі виплати припинено правомірно.

Станом на 19.12.2016р.. позивачка не працевлаштована та продовжує перебувати на обліку в міському центрі зайнятості, проте як згідно з наказом № HT 161126 від 29.11.2016р відповідач припинив виплату допомоги по безробіттю.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими що порушують норми ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємнице діяльності», затв. наказом Міністерства соціальної політики України 15.06.2015 № 613.

Позивач вважає, що в даному випадку, саме невірне трактування відповідачем положень зазначеного закону та п. 10 Порядку призвело до порушення прав позивачки на отримання допомоги по безробіттю у відповідності до норм чинного законодавства та виникнення зазначеного спору.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у письмових запереченнях, оскільки вважає дії посадових осіб законними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Заслухавши сторін та їх представників, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2014р. до Ужгородського міського центру зайнятості звернулася ОСОБА_1 для отримання статусу безробітної.?

26.11.2014р. ОСОБА_1 було надано статус безробітної і була призначена допомога по безробіттю.

09.07.2015р. ОСОБА_1 подала заяву про відмову від послуг Ужгородського міського центру зайнятості і їй на підставі пп.10 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було припинено виплату допомоги по безробіттю і припинено реєстрацію як безробітної.

23.09.2016р. ОСОБА_1 звернулася повторно до Ужгородського міського центру зайнятості для отримання статусу безробітної.

30.09.2016 р. ОСОБА_1 було надано статус безробітної і була призначена допомога по безробіттю.

27.11.2016р. позивачці припинено виплату допомоги по безробіттю на підставі наказу №НТ 161129 від 29.11.2016р. у звязку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Позивач по теперішній час перебуває на обліку Ужгородського міського центру зайнятості, проте виплата допомоги по безробіттю була їй припинена у звязку із закінчення строку її виплати, який минув 26.11.2016 р.

Не погоджуючись з наказом № НТ161129 Ужгородського міського центру зайнятості Позивач вважає, що дії Відповідача є протиправними та такими, що порушують норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності № 613».

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів. Для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів. У разі чергового визнання в установленому порядку застрахованої особи безробітною у межах двох років, протягом яких виплачується допомога по безробіттю, тривалість її виплати враховується сумарно.

Як зазначено у п. 2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 липня 2015 р. за № 821/27266, загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю застрахованим особам не може перевищувати 360 календарних днів (особам передпенсійного віку - не більше 720 календарних днів) протягом двох років з дня її призначення.

Якщо страховий стаж протягом 12 місяців, що передують реєстрації особи як безробітної, становить шість або більше місяців, допомога по безробіттю визначається у відсотках до її середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), визначеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року N 1266, залежно від страхового стажу:

до 2 років - 50 відсотків;

від 2 до 6 років - 55 відсотків;

від 6 до 10 років - 60 відсотків;

понад 10 років - 70 відсотків.

Залежно від тривалості безробіття допомога по безробіттю зменшується і виплачується у відсотках до визначеного розміру:

перші 90 календарних днів - 100 відсотків;

протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків;

надалі - 70 відсотків.

Період, що становить 12 місяців, які передують дню реєстрації особи як безробітної, що використовується для обчислення страхового стажу, продовжується на період дії поважних причин перерви страхового стажу, зазначених у підпункті 2 пункту 2 розділу III цього Порядку, у разі, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалася в установленому порядку в центрі зайнятості як безробітна.

Для застрахованих внутрішньо переміщених осіб розмір допомоги по безробіттю визначається за місяці, що передують початку перерви страхового стажу, що сталася з поважних причин, зазначених у підпункті 2 пункту 2, на підставі даних Державного реєстру (з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу в разі їх наявності).

Пунктом 11 зазначеного Порядку також передбачено, що виплата допомоги по безробіттю призначається в межах дворічного періоду з урахуванням продовженого на строк дії поважної причини, визначеної в підпункті 2 пункту 2 розділу 3 цього Порядку.

У межах дворічного періоду кількість днів виплаченої допомоги по безробіттю враховується сумарно за всіма випадками реєстрації (перереєстрації) безробітного з урахуванням днів скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю.

У разі повторної реєстрації (перереєстрації) безробітного в межах дворічного періоду йому виплачується відповідний залишок допомоги по безробіттю.

Зареєстрованим безробітним, які в поточному дворічному періоді отримали допомогу по безробіттю в повному обсязі, допомога по безробіттю призначається на наступний дворічний період за умови їхньої повторної реєстрації після працевлаштування.

Пунктом 10 Порядку, на який посилається позивач в обґрунтування позову також передбачено, що допомога по безробіттю призначається в межах дворічного періоду, який починається з восьмого календарного дня після реєстрації безробітного та закінчується відповідного місяця та числа другого року. Початком наступного дворічного періоду є відповідно день призначення допомоги по безробіттю після закінчення попереднього дворічного періоду. Дворічний період продовжується на строк дії поважних причин, зазначених у підпункті 2 пункту 2 розділу III цього Порядку, за умови реєстрації (перереєстрації) безробітного не пізніше 30 календарних днів після закінчення дії зазначених причин.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач 30.09.2016 року була зареєстрована як безробітня повторно після працевлаштування у період із 07.09.2015 року по 22.09.2016 року на посаді помічника голови Апеляційного суду Закарпатської області, та у поточному періоді отримала допомогу по безробіттю в повному обсязі, тому відповідно до п. 11 Порядку допомога по безробіттю підлягає призначенню на наступний дворічний період, відтак слід вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними дії Ужгородського міського центру зайнятості по припиненню з 27.11.2016р. виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 на підставі наказу №НТ 161129 від 29.11.2016р. у звязку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та задовольнити позов в частині зобовязання відповідача провести відповідні донарахування.

Що ж стосується судового збору, то оскільки позивачеві судом було відстрочено його сплату до винесення рішення у цій справі, а відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений відповідач як орган Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, у суду відсутні підстави для його стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України, тому зазначене питання судом не вирішується.

Що ж стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 90 КАС України у разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено у Законі України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правила адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Крім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги.

На підтвердження здійснених витрат суду позивачем надані: договір про надання правової допомоги від 23.09.2016 року № 9/16 року із адвокатом ОСОБА_2 із додатковою угодою від 29.11.2016 року, акт № 1 про надання правової допомоги на суму 7 345,00 грн., договір про надання правової допомоги від 03.01.2017 року № 308/13678/16-а із адвокатом ОСОБА_2; квитанції до прибуткових касових ордерів: від 19.01.2017 року № 2 на суму 1 120,00 грн., від 01.02.2017 року № 5 на суму 1 120,00 грн.; від 15.02.2017 року № 8 на суму 640,00 грн.; від 17.02.2017 року № 9 на суму 640,00 грн.; від 26.02.2017 року № 12 на суму 160,00 грн.; від 23.09.2016 року № 4 на суму 275,00 грн.; від 29.11.2016 року № 11 на суму 550,00 грн.; від 18.12.2016 року № 13 на суму 1 100,00 грн.; від 26.12.2016 року № 14 на суму 1 100,00 грн.; від 06.04.2017 року № 16 на суму 640,00 грн.; квитанцію від 26.09.2016 року № 0.0.624256726.1 про сплату 6000,00 грн. та відповідні запити, направлені адвокатом на адресу відповідача та відповіді на них.

Суд зазначає, що як було зясовано судом під час розгляду зазначеної справи, позивач є спеціалістом в області права, тобто за відсутності роботи, мала можливість та достатньо часу для самостійного вивчення законодавства з приводу звернення до суду із цим позовом, тому суд вважає не доведеним необхідність витрачання саме таких проміжків часу для підготовки позовних матеріалів, надання консультацій адвокатом позивачеві. Крім того, суд також звертає увагу на той факт, що гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення, що у даному випадку адвокатом не дотримано. Суду також не доведена належними та допустимими доказами розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги.

З огляду на викладене суд вважає що відсутні підстави для відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу за рахунок Державного бюджету України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 14, 158, 160-163, 185, 186 КАС України суд, ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Ужгородського міського центру зайнятості по припиненню з 27.11.2016р. виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 на підставі наказу №НТ 161129 від 29.11.2016р. у звязку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Зобов'язати Ужгородський міський центр зайнятості, м. Ужгород, вул. Новака, 45, ідентифікаційний код 20448369, розпочати виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1, м. Ужгород, вул.. Собранецька, 2/1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за проміжок часу, що починається з 27.11.2016 року до дати працевлаштування, але який не перевищує 360 календарних днів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 26.06.2017 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3