Справа № 810/423/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №810/423/17 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування наказу від 26 грудня 2016 року №272/ОС-16.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення Позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем 29 вересня 2016 року видано наказ №239/ОС-16 «З особового складу Інститут КВС», яким відповідно до вимог п.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року №2713-IV (далі - Закон № 2713-IV) та п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію України» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 (Д-009365), першого заступника начальника Інституту кримінально-виконавчої служби звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України через хворобу.

У цьому наказі також визначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 23 роки 9 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 2 місяці 14 днів; вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 23 роки 9 днів.

26 грудня 2016 року Відповідачем видано наказ «З особового складу» №272/ОС-16 на часткову зміну пункту наказу ДПтС України від 29 вересня 2016 року №239/ОС-16 у частині звільнення полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 (Д-009365), першого заступника начальника Інституту кримінально-виконавчої служби, яким встановлено вислугу років на день звільнення в календарному обчисленні 18 років 02 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні - 19 років 04 місяці 10 днів.

Підставою для прийняття цього наказу слугувала службова записка сектора пенсійного та соціального забезпечення ДЗД ДПтС України від 20.12.2016 №ДЗД/23-1147/70-16.

Згідно з пунктом 5 статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений

Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч.1 ст.77 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Як вже зазначалося, підставою для прийняття оскаржуваного наказу суб»єкта владних повноважень слугувала службова записка сектора пенсійного та соціального забезпечення ДЗД ДПтС України від 20 грудня 2016 року №ДЗД/23-1147/70-16.

Із тексту службової записки від 20 грудня 2016 року №ДЗД/23-1147/70-16 вбачається, що у зв'язку з упорядкування вислуги років, заступник директора ДЗД ДПтС України ОСОБА_3 просить Відповідача згідно з законодавством України внести зміни до пункту наказу Державної пенітенціарної служби України від 29 вересня 2016 року №239/ОС-16, в частині обчислення ОСОБА_2 вислуги років на день звільнення станом на 29 вересня 2016 року, а саме: в календарному обчисленні - 18 років 02 місяці 06 днів, у пільговому обчисленні - 19 років 04 місяці 10 днів.

Таким чином, наказ від 26 грудня 2016 року №272/ОС-16 видано на підставі службової записки, текст якої не містив жодного посилання на норми чинного законодавства, які були підставою для ініціювання зменшення Позивачу вислуги років на день звільнення в календарному та пільговому обчисленні; зазначення конкретного періоду та посади, яку обіймав Позивач у цей період, щодо якого заступником директора ДЗД ДПтС України ОСОБА_4 ініціювалося виключення з розрахунку вислуги років в календарному та пільговому обчисленні; передбачені чинним законодавством підстави виключення такого періоду з розрахунку вислуги років.

Посилання апелянта про те, що оскаржуваний наказ виданий ВІдповідачем в межах компетенції, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Кабінету міністрів України від 18 травня 2016 року №343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» з метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів Кабінетом Міністрів України постановлено зокрема, ліквідувати Державну пенітенціарну службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; установити, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; утворити комісію з ліквідації Державної пенітенціарної служби (далі - ліквідаційна комісія); голові ліквідаційної комісії: затвердити персональний склад ліквідаційної комісії; забезпечити здійснення заходів, пов'язаних з ліквідацією Державної пенітенціарної служби, а також з передачею майна, що належить до сфери її управління; щомісяця інформувати Міністерство юстиції про результати проведеної роботи.

Згідно із п.18,19 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджено постановою Кабінету міністрів України від 20.10.2011 року №1074 (далі - Порядок №1074) до комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі - комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов'язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу.

Право підписувати документи щодо припинення органу виконавчої влади або територіального органу надається голові комісії з моменту його затвердження до дня внесення запису про державну реєстрацію припинення органу виконавчої влади або територіального органу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Для здійснення своїх повноважень голова комісії видає накази, використовуючи бланки органу виконавчої влади або територіального органу, що припиняється.

Положеннями п.21 Порядку №1074 визначено, що голова комісії забезпечує, дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи.

Судом апеляційної інстанції враховано, що наказ від 26 грудня 2017 року №272/ОС-16 не містить посилання: на жодну норму законодавства (щодо підстав його видання); на період, який підлягав виключенню з розрахунку вислуги років позивача; правові підстави виключення такого періоду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що службова записка заступника директора ДЗД ДПтС України ОСОБА_3 від 20 грудня 2016 року №ДЗД/23-1147/70-16 також не містить вищенаведених посилань, а тому не є обґрунтованою правовою підставою для видання наказу від 26 грудня 2017 року №272/ОС-16.

Вказане унеможливлює ідентифікацію періоду вислуги років Позивача, який було виключено оскаржуваним наказом та можливість перевірки правомірності його виключення.

Також, Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження правових підстав для видання наказу про визначення інших строків вислуги років Позивача у календарному та пільговому обчисленні майже через 3 місяці після видання наказу про його звільнення через хворобу.

Положеннями статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що наказ від 26 грудня 2016 року №272/ОС-16 Відповідачем винесено без дотримання вимог ст.2 КАС України, зокрема, відсутнє посилання на підставі якого саме закону прийнято оскаржуваний наказ; відсутнє обґрунтування для його прийняття, тобто з урахуванням яких саме обставин суб»єкт владних повноважень дійшов висновку щодо необхідності прийняття оскаржуваного наказу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 26 червня 2017 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.