Справа № 404/2667/16-а(2а/404/11/17)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 рокусправа № 404/2667/16-а(2а/404/11/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 березня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа: Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання незаконною та скасування постанови ,-

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.04.2016 року; зобов'язати Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-6871/11, виданого 11.07.2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда та здійснити всі виконавчі дії з його виконання.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 березня 2017 р. В задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року у справі №2а-6871/11 визнано дії управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області щодо виплати на користь ОСОБА_1 державної та додаткової щомісячної пенсії у розмірах менших ніж встановлено ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.07.2010 року по 22.07.2011 року протиправними; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 державну та додаткову щомісячну пенсії у розмірах відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.07.2010 року по 22.07.2011 року включно, з урахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та раніше випалених сум.

Кіровським районним судом м. Кіровограда 11.03.2013 року у справі №2а-6871/11 було видано виконавчий лист.

Позивачем, 08.02.2016 року, повторно пред'явлено до виконання виконавчий лист №2а-6871/11.

Державним виконавцем Донцовою О.В. винесено постанову від 10.02.2016 року про відкриття виконавчого провадження, якою надано боржнику строк для самостійного виконання до 17.02.2016 року включно.

Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді листом від 18.02.2016 року повідомило державного виконавця про фактичне виконання рішення суду в частині нарахування коштів за період з 01.07.2010 року по 22.07.2011 року, що складає 66410,78 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2016 року у справі № 2а-6871/11 номер провадження 6-а/404/9/16 провадження у справі за поданням державного виконавця Донцової О.В. про зміну способу і порядку виконання рішення - закрито, оскільки ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.02.2015 року у задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Кіровоградській області про зміну способу і порядку виконання рішення було відмовлено.

18.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п.9 ч. 1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова державного виконавця від 18.04.2016 року про повернення виконавчого документа винесена відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а дії державного виконавця узгоджуються із законом «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року (чинному на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зокрема здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 10.02.2016 року по ВП №50100672 зобов'язано боржника виконати судове рішення в добровільному порядку в строк до 17.02.2016 року. Проте, боржник виконав постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2013 року лише в частині здійснення перерахунку державної та додаткової щомісячної пенсії у розмірах менших ніж встановлено ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.07.2010 року по 22.07.2011 року.

При цьому, підставою для повернення виконавчого документа стала неможливість виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань видатків бюджету на погашення заборгованості за зазначеним рішенням суду.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Як вбачається, з матеріалів справи, відповідач на підставі п.3 та п.16 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" із запитами до боржника не звертався та не з'ясовував чи вчинялися боржником для отримання бюджетних асигнувань для виконання судового рішення по справі №2а-6871/11 необхідні дії.

Щодо звернення державного виконавця до суду з поданням про зміну способу та порядку виконання судового рішення колегія суддів зазначає, що в постанові 11.11.2014 року №21-394а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що "зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу ПФУ здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною".

Будь-які інші відомості, що свідчать про вчинення державним виконавцем невідкладних дій з примусового виконання постанови суду від 26 лютого 2013 року та накладення на боржника штрафу за невиконання цього рішення в добровільному порядку, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції зазначає, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідач порушив приписи Закону України "Про виконавче провадження", а саме не вжив всіх необхідних заходів для виконання судового рішення та здійснив таке повернення без належної на те підстави.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі якої було повернуто виконавчий документ, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Тобто, державний виконавець мав встановити, що безпосередньо у законі встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника у виконавчому провадженні і у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також, що в законі наявна заборона щодо проведення інших виконавчих дій стосовно цього боржника, що виключає можливість виконання виконавчого листа.

Таким чином, постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 18.04.2016 року ВП №50100672 є протиправною, оскільки винесена передчасно без вжиття всіх необхідних заходів, тобто не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законами та Конституцією України.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження та здійснити необхідні заходи щодо примусового виконання боржником виконавчого листа, то суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку достатнім способом захисту порушеного права виступає скасування постанови про повернення виконавчого документа, оскільки таке скасування фактично усуває перешкоди для подальшого здійснення виконавчого провадження та не потребує його додаткового поновлення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки вона не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанову суду скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 березня 2017 р. - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Взнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.04.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим