Справа № 813/242/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року № 813/242/17

о 17 год., 59 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом Приватного підприємства «В+К», представник ОСОБА_1
до Залізничної обєднаної державної податкової інспекції (Франківське відділення) Головного управління ДФС у Львівській області, представник ОСОБА_2
про визнання протиправною і скасування податкової вимоги

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «В+К» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Залізничної обєднаної державної податкової інспекції (Франківське відділення) Головного управління ДФС у Львівській області, у якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Залізничної обєднаної державної податкової інспекції (Франківське відділення) Головного управління ДФС у Львівській області від 12.12.2016 року № 16197-17 про сплату податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями з податку на додану вартість у сумі 61868,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згідний із спірним рішенням відповідача, вважає його безпідставним у звязку із наступним.

Вказана сума податкового боргу виставлена відповідачем за узгодженим грошовим зобовязанням з податку на додану вартість, що рахується за позивачем ще з січня 2015 року. Однак, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року у справі № 813/1495/15, яка набрала законної сили, встановлено, що на виконання вимог податкового законодавства зі сплати ПДВ позивачем було сплачено ПДВ за січень 2015 шляхом перерахування грошових коштів з відкритого ним в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» рахунку платіжним дорученням від 26.02.2015 № 1829 на суму 56425,00 грн. Проте сплачені позивачем через АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти з ПДВ в сумі 56425,00 грн. на відповідний казначейський рахунок так і не надійшли не з його вини, у зв'язку з чим у позивача виникла заборгованість зі сплати ПДВ за січень 2015 року.

Відповідачем вже було складено податкову вимогу від 16.03.2015 року №213-23 на суму 52596,16 грн., яка скасована вищезазначеною постановою суду.

Окрім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 21.07.2017 року № 914/1486/15 зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» виконати платіжне доручення № 1829 від 26.02.2015 року на суму 56425,00 грн. для сплати узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість за січень 2015 року, яке подане позивачем.

Позивач вважає, що відповідачем неправомірно та необґрунтовано повторно винесено оскаржувану податкову вимогу № 16197-17 від 12.12.2016 року, оскільки узгоджене податкове зобовязання було сплачено позивачем вчасно платіжними дорученням № 1829 від 26.02.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав що сума податкового боргу яка зазначена в податковій вимозі № 16197-17 від 12.12.2016 року не повязана із сумою податкового боргу згідно податкової вимоги № 213-23 від 16.03.2015 року, яка визнана протиправною та скасована постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року. Сума податкового боргу за узгодженим грошовим зобовязанням з податку на додану вартість у сумі 61868,23 грн. нарахована з інших підстав та за інший період.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

12.12.2016 року Залізничною обєднаною державною податковою інспекцією (Франківське відділення) Головного управління ДФС у Львівській області винесено податкову вимогу № 16197-17 від 12.12.2016 року згідно якої станом на 11.12.2016 року сума податкового боргу вказаного платника податків за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 61868,23 грн., за платежем: податок на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, ПК України із змінами і доповненнями в редакції на час прийняття спірного рішення, КАС України.

Згідно п.п. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 ПК України, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим же Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п.п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 цього ж Кодексу, платник податків зобов'язаний, крім іншого, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим же Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 54.1. ст. 54 цього ж Кодексу, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 57.1. ст. 57 цього ж Кодексу, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 59.1. ст. 59 цього ж Кодексу, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивач про протиправність спірної податкової вимоги відповідача, оскільки згідно наданої представником відповідача картки облікового рахунку позивача, спірну податкову вимогу виставлено на суму 61868,23 грн. з інших ніж зазначив позивач підстав, а саме згідно самостійно здекларованих та несплачених сум податкових зобовязань.

Жодних належних та допустимих доказів про сплату позивачем самостійно задекларованих податкових зобовязань на момент прийняття спірної вимоги, згідно податкових декларацій зазначених в картці облікового рахунку позивачем не надано.

Судом встановлено, а позивачем не спростовано, що спірна вимога виставлена згідно несплачених податкових зобовязань по податкових деклараціях та за інший період і на іншу суму, а ніж податкова вимога на суму 56425,00 грн. від 16.03.2015 року № 213-23, що скасована постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 року у справі № 813/1495/15, відтак ніякого повторного виставлення вже скасованої суми відповідачем не вчинено.

З цих же підстав судом враховуються заперечення представника відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в протиправності спірного рішення.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов задоволенню не підлягає повністю.

Згідно ст. 94 КАС України, судові витрати та витрати на правову допомогу покладають на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 26.06.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.