Справа № 812/617/17
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/617/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Секірської А.Г.,

за участю секретаря Вакуленка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Луганській області до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 3 520 984,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2017 Головне управління ДФС у Луганській області (далі позивач) звернулося до суду з позовом до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» (далі відповідач) про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість, на обґрунтування якого зазначено, що у відповідача за період з 30.12.2016 по 30.03.2017 утворився податковий борг з податку на додану вартість у загальній сумі 3 520 984,00 грн, що є сумою основного боргу, яка виникла на підставі наступних документів: 368 272,00 грн податкова декларація з податку на додану вартість від 20.12.2016 № НОМЕР_1; 2 181 629,00 грн. податкова декларація з податку на додану вартість від 18.01.2017 № НОМЕР_2; 285 558,00 грн. податкова декларація з податку на додану вартість від 17.02.2017 № НОМЕР_3; 685 525,00 грн. податкова декларація з податку на додану вартість від 20.03.2017 № НОМЕР_4. У встановлені законом строки самостійно визначені зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 3 520 984,00 грн. відповідачем не сплачено. На виконання вимог Закону України від 21.12.2000 № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв на момент виникнення боргу у відповідача, ДПІ у м. Лисичанську виставлено відповідачеві першу податкову вимогу від 21.01.2002 № 1/45/608, яку направлено 23.01.20002 листом з повідомленням та вручено посадовій особі відповідача 25.01.2002. Друга податкова вимога від 26.03.2002 № 2/302/2625 отримана посадовою особою відповідача. Перша та друга податкові вимоги відповідачем не оскаржені та не скасовані.

На підставі викладеного, з посиланням на положення статей 57, 59, 95 Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 124 «Про деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України», позивач просив суд стягнути кошти з рахунків субєкта підприємницької діяльності юридичної особи Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», , у банках, обслуговуючих боржника, а також за рахунок готівки, яка належить Комунальному підприємству «Лисичанськтепломережа» у погашення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 3 520 984,00 грн., видавши рішення ГУ ДФС у Луганській області.

Представник позивача надав заяву від 26.06.2017 вх. № 15241/2017 (арк.спр. 148) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також надав письмові пояснення від 06.06.2017 вх. № 12925/2017 (арк.спр. 117-120), в яких зазначив, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 у справі № 812/789/16, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016, задоволено адміністративний позов ДПІ у м. Лисичанську Луганської області до КП «Лисичанськтепломережа» про стягнення податкового боргу з ПДВ. При розгляді даної справи встановлено обставини щодо дійсності першої та другої податкових вимог. Щодо першочерговості погашення податкового боргу шляхом продажу майна, яке знаходиться у податковій заставі, представник позивача з посиланням на вимоги статті 95 Податкового кодексу України зазначив, що у разі примусового стягнення податкового боргу контролюючий орган здійснює погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, і лише в разі недостатності коштів шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі та лише за умови наявності судового рішення про надання відповідного дозволу.

Щодо посилання представників відповідача на непродаж майна, яке знаходиться у податковій заставі, зазначив, що на виконання вимог пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України контролюючий орган неодноразово звертався до органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого належить майно КП «Лисичанськтепломережа», з поданням щодо прийняття рішення, визначеного підпунктом 96.1.1 пункту 96.1 статті 96 Податкового кодексу України. Лисичанська міська рада рішенням від 24.07.2013 № 50/878 надала згоду на продаж майна, яке знаходиться на балансі КП «Лисичанськтепломережа», в рахунок погашення податкового боргу підприємства з податку на прибуток. 19.09.2013 майно описано у податкову заставу, про що складено акт опису майна від 19.09.2013. ДПІ у м. Лисичанську листом повідомило КП «Лисичанськтепломережа» про те, що відповідно до статті 95 Податкового кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1244 «Деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України», наказу Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 571, ДПІ у м. Лисичанську здійснено заходи щодо проведення цільових аукціонів з продажу вказаного майна підприємства. На проведених аукціонах майно не було реалізовано. Відповідно до пункту 21 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1244 майно, що не реалізовано на трьох аукціонних торгах, знято з торгів і повернуто власнику. Таким чином, ДПІ у м. Лисичанську дане майно було повернуто КП «Лисичанськтепломережа» та запропоновано розглянути питання щодо заміни предмета податкової застави на інше ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Однак жодної пропозиції щодо заміни предмета податкової застави на інше ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу, не було надано. Також представник позивача зазначив, що жодного уточнюючого розрахунку за деклараціями з ПДВ за період листопад-грудень 2016 року, січень лютий 2017 року відповідачем до ДПІ у м. Лисичанську не надавалося, що підтверджується інтегрованими картками.

Представник відповідача у судове засідання 26.06.2017 не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк.спр. 147), в ході судового розгляду справи заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях від 23.05.2017 вх. № 11723/2017 (арк.спр.45-47), зокрема, зазначив, що погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств регулюється положеннями статті 96 Податкового кодексу України, що не враховано позивачем. Відповідно до витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна активи КП «Лисичанськтепломережа» знаходяться у податковій заставі, яка зареєстрована 28.10.2013 за № 13977063. Податковий орган має спочатку реалізувати таке майно, а потім звернутися за стягненням, оскільки такий механізм встановлено Податковим кодексом України. Зазначили, що, хоча податковий борг у КП "Лисичанськтепломережа" з ПДВ дійсно існує, податкові вимоги, винесені у відповідності до Закону № 2181, втратили свою чинність. Позивачем не доведено безперервності існування податкового боргу з 2002 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов наступного.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

У відповідності із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно із статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2 пункту 16.1); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3 пункту 16.1); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1).

Судом установлено, що Комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" зареєстровано як юридична особа, ідентифікаційний код юридичної особи 13401321 (арк.спр.23-26), є платником податку на додану вартість з 07.07.1997, індивідуальний податковий номер 97, що підтверджується витягом № 018 з реєстру платників податку на додану вартість (арк.спр. 140).

Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності із пунктом 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1);

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (підпункт 49.18.2).

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

У відповідності із пунктом 202.1 статті 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал, з урахуванням таких особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, першим звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця;

б) якщо податкова реєстрація особи анулюється в інший день, ніж останній день календарного місяця, то останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання.

Податкова декларація з податку на додану вартість згідно з пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У відповідності із пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Підпунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Підпунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

На виконання пункту 54.1 статті 54 та пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України відповідачем подано до ДПІ у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області податкові декларації з податку на додану вартість:

- за листопад 2016 року від 20.12.2016 № НОМЕР_1, у якій самостійно визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 368 272 грн, термін сплати 30.12.2016 (арк.спр.11);

- за грудень 2016 року від 18.01.2017 № НОМЕР_2, у якій самостійно визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 2 181 629,00 грн, термін сплати 30.01.2017 (арк.спр. 12);

- за січень 2017 року від 17.02.2017 № НОМЕР_3, у якій самостійно визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 285 558,00 грн, термін сплати 28.02.2017 (арк.спр. 9);

- за лютий 2017 року від 20.03.2017 № НОМЕР_4, у якій самостійно визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 685 525,00 грн, термін сплати 31.03.2017 (арк.спр. 10).

Таким чином, податковий борг по задекларованим податковим зобовязанням становить 3 520 984,00 грн.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідачем не сплачено податкові зобовязання, самостійно визначені ним у податкових деклараціях з податку на додану вартість - за листопад 2016 року 368 272,00 грн, за грудень 2016 року 2 181 629,00 грн, за січень 2017 року 285 558,00 грн, за лютий 2017 року 685 525,00 грн.

Відповідач не сплатив узгоджені податкові зобовязання, у звязку з чим сума до стягнення становить 3 520 984,00 грн, що підтверджується також інтегрованою карткою відповідача з податку на додану вартість (арк.спр. 83-92, 132-135).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 20.1.34 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (підпункти 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 ст. 6 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами (який був чинним до прийняття Податкового кодексу України), у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

На виконання статті 6 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами позивачем на адресу відповідача було надіслано першу податкову вимогу від 21.01.2002 № 1/45, яка вручена посадовій особі відповідача 25.01.2002 (арк.спр. 15) та другу податкову вимогу від 26.03.2002 № 2/382, яка вручена нарочно посадовій особі відповідача 26.03.2002 (арк.спр.16).

Доказів оскарження вищезазначених податкових вимог сторонами до суду не подано.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На відміну від вказаної норми підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв'язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Отже, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання.

Суд вважає необґрунтованими посилання представників відповідача на те, що податкова вимога у відповідності до статті 59 Податкового кодексу України контролюючим органом не виносилася, і відповідно відсутні підстави для звернення позивача до суду з даним позовом, оскільки Податковий кодекс України не містить норм щодо необхідності повторного винесення податкових вимог за періоди до набрання ним чинності 01.01.2011 по тим самим борговим зобовязанням.

Щодо тверджень представників відповідача про нечинність податкових вимог від 21.01.2002 № 1/45 та від 26.03.2002 № 2/382 у звязку з недоведенням позивачем безперервності існування податкового боргу КП «Лисичанськтепломережа» з 2002 року, на підтвердження яких відповідачем надано акти звіряння розрахунків від 01.08.2016 № 7307, від 14.01.2014 № 3015-20, від 14.01.2014 № 3013-20, від 14.01.2014 № 3011-20, від 14.01.2014 № 3021-20, від 14.01.2014 № 3019-20, від 14.01.2014 № 3017-20 (арк.спр. 110-116), суд зазначає таке.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 07.09.2016 у справі № 812/789/16 (арк.спр. 150-152), залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 (арк.спр. 153-155), задоволено позовні вимоги ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, стягнуто з розрахункових рахунків КП «Лисичанськтепломережа», відкритих у банках, обслуговуючих платника, на користь Державного бюджету України податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 643 984,07 грн (арк.спр.150-152).

В ході судового розгляду справи № 812/789/16 досліджено питання щодо стверджуваної відповідачем нечинності податкових вимог від 21.01.2002 № 1/45 та від 26.03.2002 № 2/382, на підтвердження чого відповідачем надавалися ті ж самі акти звіряння з податковим органом, що й у справі, що розглядається. Так, у постанові від 07.09.2016 у справі № 812/789/16 зазначено: «В обґрунтування своєї позиції щодо нечинності податкових вимог від 21.01.2002 № 1/45 та від 26.03.2002 № 2/382 відповідачем надано акти звіряння з податковим органом від 14.01.2014 по земельному податку, зі збору за розміщення відходів, збору за викиди в атмосферне повітря, за спецводокористування, якими зафіксовано наявність у КП "Лисичанськтепломережа" позитивного сальдо (переплати) станом на 31.12.2013 та акт від 01.08.2016, згідно до якого станом на 31.12.2013 КП "Лисичанськтепломережа" мало переплату з податку на додану вартість (а.с. 69-75)».

У постанові від 07.09.2016 у справі № 812/789/16 судом зроблено висновок, що «з урахуванням положень статті 102 та 87 Податкового кодексу України, суд вважає, що позивачем доведено чинність податкових вимог від 21.01.2002 № 1/45 та від 26.03.2002 № 2/382 станом на час звернення позивача з даним позовом до суду» (арк.спр.152).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, чинність податкових вимог від 21.01.2002 № 1/45 та від 26.03.2002 № 2/382 встановлено судовим рішенням у справі № 812/789/16, ці обставини є преюдиційними та в силу вимог статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Відповідачем інших доказів, відмінних від тих, що надавалися при розгляді справи № 812/789/16, на підтвердження відсутності податкового боргу в інші періоди, суду не надано.

Щодо тверджень відповідача про порушення позивачем вимог статті 96 Податкового кодексу України, суд зазначає, що цією статтею визначається процедура погашення податкового боргу у разі недостатності суми коштів, отриманих від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, а предметом даного позову є стягнення коштів підприємства в рахунок погашення податкового боргу.

Позивачем на підтвердження вжиття контролюючим органом заходів щодо погашення податкового боргу шляхом продажу майна комунального підприємства надано лист ДПІ у м. Лисичанську ГУ Міндоходів у Луганській області від 05.07.2013 № 47 на адресу першого заступника міського голови ОСОБА_1 з пропозицією розглянути питання щодо продажу майна КП «Лисичагськтепломережа» в рахунок погашення податкового боргу на сесії виконавчого комітету Лисичанської міської ради (арк.спр.122), рішення сесії Лисичанської міської ради від 24.07.2013 № 50/878 про надання згоди на реалізацію комунального майна (арк.спр. 123-126), акт опису майна від 19.09.2013 (арк.спр. 127-129), лист ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області від 28.11.2016 № 11120/12-09-17 директору КП «Лисичанськтепломережа» ОСОБА_2 про повернення на підставі п.21 постанови КМУ від 29.12.2010 № 1244 нереалізованого майна КП «Лисичанськтепломережа» та прохання розглянути питання щодо заміни предмета податкової застави на інше майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу (арк.спр. 130) та лист КП «Лисичанськтепломережа» від 16.02.2017 № 348 на адресу ДПІ у м. Лисичанську з зазначенням того, що підприємство не має можливості замінити майно, що знаходиться у податковій заставі, на інше (арк.спр.131).

Щодо доводів представників відповідача про порушення позивачем черговості здійснення заходів погашення податкового боргу, суд зазначає таке.

Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, статтею 95 Податкового кодексу України визначено два види заходів щодо погашення податкового боргу, які можуть вживатися контролюючим органом, - 1) шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності (з рахунків у банках, що обслуговують платника податків, та за рахунок готівки), та 2) шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (у разі недостатності коштів).

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, з рахунків у банках, що обслуговують платника податків, та за рахунок готівки, що відповідає вимогам статті 95 Податкового кодексу України.

Продаж майна, що перебуває у податковій заставі, можливий лише у разі недостатності коштів для погашення податкового боргу, тому твердження відповідача про порушення черговості вжиття контролюючим органом заходів для погашення податкового боргу є необґрунтованими.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, внаслідок того, що відповідачем на дату розгляду адміністративного позову податковий борг з ПДВ на загальну суму 3 520 984,00 грн не сплачено у добровільному порядку, позовні вимоги про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, визнаються судом обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини четвертої статті 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167, 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДФС у Луганській області до Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 3 520 984,00 грн задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» (ідентифікаційний код юридичної особи 13401321, місцезнаходження: 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Тепла, буд. 17) на користь Державного бюджету України в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість за період листопад 2016 року лютий 2017 року кошти у розмірі 3 520 984,00 грн (три мільйони пятсот двадцять тисяч девятсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих цього платника податків, та за рахунок готівки, яка належить комунальному підприємству «Лисичанськтепломережа».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 30 червня 2017 року.

Суддя ОСОБА_3