Справа № 638/16215/16-а
Суддя: Аркатова К. В.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 6-а/638/13/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатова К.В.,

за участю секретаря Подосокорської А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за заявою ОСОБА_2 представника позивача ОСОБА_3 в порядку ст.267 ч.9 КАСУ про визнання протиправними дій в порядку виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 638/16215/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ОСОБА_4 управління Національної поліції в Харківській області та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2, звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова, як місцевого адміністративного суду, з заявою про визнання протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3, на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 638/16215/16-а у розмірі 70 відсотків грошового забезпечення, визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття перерахунку пенсії з 20.09.2015 р. за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 18.05.2017 р. та розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 17.05.2017 р.; зобовязати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок розміру пенсії та виплачувати ОСОБА_3 пенсію обчисливши розмір пенсії з 85% грошового забезпечення; подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області безпідставно під час проведення перерахунку розмір пенсії на виконання постанови суду від 24.04.2017 року розраховувався виходячи з 70% грошового забезпечення, в той час як на момент призначення пенсії позивач мав право та отримував пенсію в розмірі 85% грошового забезпечення.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду представник позивача подав заяву слухати справу без участі позивача та представника позивача.

Представник відповідача ГУПФУ в Харківській області в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях, які приєднанні до матеріалів справи.

Представник другого відповідача ОСОБА_4 управління Національної поліції в Харківській області в судове засідання не з'явився, повідомлений судом належним чином, про причину неявки суду не повідомив, що в силу ст. 267 КАС України не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши пояснення представника відповідача ГУПФУ в Харківській області, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статі 3 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 638/16215/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ГУПФУ, співвідповідач Головне управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов'язання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено, зокрема:

зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_3 пенсію з 20.09.2015 року в розмірі який, обчислений із грошового забезпечення з урахуванням грошової винагороди, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідці відділу фінансово - економічного забезпечення УДАІ ГУМВС України в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_3 від 01.09.2016 року № 554, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 20.09.2015 року;

зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати протягом місяця, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 638/16215/16-а набрала законної сили 24.04.2017 року.

Для виконання постанови суду Харківським апеляційним адміністративним судом 03.05.2017 р. видано виконавчий лист та звернуто до виконання.

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 638/16215/16-а ГУПФУ здійснило перерахунок розміру пенсії позивачу з 20.09.2015 року що підтверджується перерахунком пенсії з 20.09.2015 р. за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 18.05.2017 р.

Згідно зазначеного перерахунку пенсії розмір пенсії обчислено в розмірі 70% грошового забезпечення з 20.09.2015 р.

17.05.2017 року ГУПФУ оформило розрахунок на доплату за пенсійною справою № НОМЕР_1.

При призначенні пенсії позивачу розмір пенсії був визначений в розмірі 90% грошового забезпечення з 01.04.2009 р.

Відповідно до ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виходячи з положень ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.9 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України визначено спеціальний спосіб судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення згідно довідки відділу фінансово - економічного забезпечення УДАІ ГУМВС України в Харківській області про одноразові додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_3 від 01.09.2016 року № 554, розрахунок проведено в розмірі 70% грошового забезпечення на підставі чинного законодавства на момент перерахунку пенсії.

Підставою звернення представника заявника ОСОБА_2 до адміністративного суду в порядку ч.9 ст.267 КАС України стало невиконання головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області судового рішення, що порушує право позивача на соціальний захист гарантоване Конституцією України та спеціальним законодавством, яким є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач з 01 квітня 2009 року отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», перебуває на обліку в ГУПФУ Харківській області в розмірі 85 % грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії за вислугу років визначено частиною другою статті 13 Закону № 2262-XII.

Редакція частини другої зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті. У певний час існували положення статті, за якими максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті не повинен перевищувати 90, потім 80, потім 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно ст. 13 Закону № 2262-XII пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; (Пункт "а" частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.94).

Відповідно ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-XII в редакції від 08.06.2014 максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43) .

У зазначеній редакції положення Закону № 2262-XII були застосовані відповідачем при обчисленні розміру пенсії позивачу при її перерахунку.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції, що діяла на дату призначення позивачу пенсії та подальших перерахунках, загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Право на пенсію у громадянина виникає не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Виходячи з наведеного та враховуючи той факт, що перерахунок пенсії позивачу здійснювався на виконання постанови суду, якою відновлено порушене право пенсіонера на пенсію в більшому розмірі ніж призначена, тому застосування відповідачем при перерахунку пенсії положень ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції, яка була чинна на час перерахунку пенсії позивачу на виконання постанови суду 20.09.2015 року, суперечить нормам чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягає розмір пенсії, встановлений ст.13 Закону № 2262-XII в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, відповідно до якого розмір пенсії позивача повинен становити 85% сум грошового забезпечення.

Суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України яка висловлена у постанові від 06.02.2012 р. (справа № 21-322а11) та у постанові від 10.12.2013 р. (справа № 21-420а13).

Відповідно до ч.1, 2ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем ГУПФУ в Харківській області, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів наявності підстав для зменьшення розміру пенсії позивачу з 85 % грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення.

Враховуючи наведене у ГУПФУ в Харківській області не має підстав нараховувати та виплачувати позивачу доплату у розмірі 70% грошового забезпечення замість 85 % грошового забезпечення в зв'язку з чим є незаконними з моменту прийняття перерахунок пенсії з 20.09.2015 року за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 18.05.2017 р. та розрахунок на доплату пенсії за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 17.05.2017 р.

Виходячи із способів захисту порушеного права, визначених ч.3 ст.105 КАС України, суд, встановивши наявність часткової протиправної поведінки відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, має зобов'язати їх до правової поведінки, шляхом покладення певного обов'язку - здійснити нарахування та виплатити недоплачених сум допомоги, встановлених базовим законом, з урахуванням здійснених виплат.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Отже, для забезпечення цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Зокрема, про це прямо зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України».

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що невиконання остаточного рішення суду, що набрало законної сили, порушує гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.

Щодо вимоги позивача в частині зобов'язання головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області як субєкта владних повноважень подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

В судовому засіданні представником відповідача наданий звіт на виконання постанови суду від 24.04.2017 року.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення не підлягає задоволенню через надання звіту представником відповідача.

Вимоги представника позивача є аналогічними тим, що були предметом розгляду Харківського апеляційного адміністративного суду, задоволені апеляційним судом відповідною постановою від 24.04.2017 року.

Суд приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_2 про здійснення судового контролю в порядку ч.9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області під час виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 638/16215/16-а є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.162,163,167,267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_2 представника позивача ОСОБА_3 в порядку ст.267 ч.9 КАСУ про визнання протиправними дій в порядку виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 по справі № 638/16215/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ОСОБА_4 управління Національної поліції в Харківській області та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати не чинним перерахунок пенсії з 20.09.2015 року за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 18.05.2017 р. та розрахунок на доплату пенсії за пенсійною справою № НОМЕР_1 від 17.05.2017 р.

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий