Справа № 810/2069/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Київ К/800/306/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Калашнікової О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу та рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2016 року приватний нотаріус Білоцерківського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 18 квітня 2016 року № Ф-13/НОМЕР_1 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 200457,01 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 106/НОМЕР_1 від 18 квітня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску на суму 19703,30 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що суб'єктом владних повноважень сформовано вимогу № Ф-13/НОМЕР_1 від 06 березня 2014 року, згідно з якою необхідно сплатити заборгованість у розмірі 200457,01 гривень, яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач вказує, що своєчасно подає звітність про нарахування єдиного внеску та сплачує його до бюджету.

Позивач зазначає, що обраний Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області порядок розрахунку суми єдиного соціального внеску, який передбачає застосування показників середньомісячного доходу, що обраховується шляхом ділення суми чистого оподаткованого доходу на дванадцять місяців не відповідає положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яким визначено, що базою для обчислення єдиного соціального внеску є виключно чистий оподаткований дохід, отриманий позивачем за 2012-2014 роки.

Вважаючи необґрунтованими та безпідставними висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012-2014 роки на загальну суму 200457,01 грн., ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про скасування вимоги та рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13/НОМЕР_1 від 18 квітня 2016 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області № 106/НОМЕР_1 від 18 квітня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

Стягнуто на користь приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2201,61 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

У своїй касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач у своїх запереченнях зазначає на необґрунтованість касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є приватним нотаріусом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття нотаріальною діяльністю № НОМЕР_2 від 14 листопада 2002 року, виданим Київським обласним управлінням юстиції Міністерства юстиції України та реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № НОМЕР_3 від 10 лютого 2005 року.

За наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, а також дотримання законодавства щодо укладання трудових договорів, оформлених трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства, посадовими особами Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області складено акт № 178/17-2//38 від 03 березня 2016 року.

В ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення вимог пункту 2 частини першої статті 7 та частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у зв'язку із заниженням суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 200457,01 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 63407,68 грн., за 2013 рік на суму 66793,65 грн. та за 2014 рік на суму 70255,68 гривень.

На підставі акту перевірки 03 березня 2016 року відповідачем сформовано вимогу № Ф-02, якою позивача повідомлено про існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 200457,01 гривень.

Крім цього, контролюючим органом прийнято рішення № 106/НОМЕР_1 від 18 квітня 2016 року, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 19703,30 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що органом доходів і зборів протиправно складено та скеровано позивачу вимогу про сплату недоїмки, оскільки позивачем було правомірно визначено базу нарахування єдиного внеску, виходячи із сум чистого оподатковуваного доходу, відображених у податкових деклараціях за відповідні звітні періоди, а тому оскаржувані вимога та рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Зазначена позиція була підтримана і Київським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Визначення недоїмки міститься у пункті 6 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що передбачає суму єдиного внеску, своєчасно не нарахованої та/або не сплаченої у строки, встановлені цим Законом, обчисленої органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

В силу пункту 2 частини першої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

За змістом частини третьої статті 7 вищенаведеного Закону (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Визначення максимальної величини бази нарахування єдиного внеску міститься в статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та означає максимальну суму доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п'яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України обумовлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міндоходів від 09 вересня 2013 року № 455 (далі - Інструкція, що діяла в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2.1 вищевказаної Інструкції платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме: науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

За приписами підпункту 3 пункту 4.5 Інструкції платники, визначені підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації.

Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Особливості процедури звітування платників єдиного соціального внеску передбачені Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів та зборів № 454 від 09 вересня 2013 року, відповідно до пункту 3.4 якого фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 1 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з таблицею 3 додатка 5 до Порядку № 454.

Аналогічне положення міститься в Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України № 22-2 від 08 жовтня 2010 року, що діяла до 03 грудня 2013 року.

Приписами частини першої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Аналізуючи обставини справи, між сторонами виник спір щодо законності направленої контролюючим органом вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, а також правомірність визначення органом доходів і зборів порушень вимог чинного законодавства, виявлених в ході проведеної перевірки стосовно обставин нарахування суми єдиного соціального внеску.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" у 2012 році був встановлений наступний прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 1073, 00 грн., з 1 квітня - 1094,00 грн., з 1 липня - 1102,00 грн., з 1 жовтня - 1118,00 грн., з 1 грудня - 1134,00 гривні.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2013 році становив: з 1 січня - 1147,00 грн., з 1 грудня - 1218,00 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 1218,00 гривень.

Враховуючи пункт 4 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), в якому передбачено, що максимальна величина бази нарахування єдиного соціального внеску дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Отже, максимальна величина бази нарахування єдиного соціального внеску у 2012 році визначалась на рівні 19278,00 грн. (1134,00 грн. х 17), у 2013 році - 20706,00 грн. (1218,00 грн. х 17), у 2014 році - 20706,00 грн. (1218,00 грн. х 17).

З матеріалів справи вбачається, що у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2012 рік позивачем визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, в розмірі 41278,00 грн., з якої й була обчислена сума єдиного внеску в розмірі 14323,47 гривень.

Зі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2013 рік вбачається, що позивачем визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, в розмірі 42706,00 грн., з якої й була обчислена сума єдиного внеску в розмірі 14818,98 гривень.

Відповідно до звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску за 2014 рік позивачем визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, в розмірі 46006,00 грн., з якої була обчислена сума єдиного внеску в розмірі 15964,08 гривень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку про неправомірність визначення органом доходів і зборів бази нарахування єдиного внеску, всупереч положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", не врахувавши суму чистого оподатковуваного доходу, відображеної у податкових деклараціях приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу ОСОБА_1 за період 2012 - 2014 роки.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновки суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Калашнікова

Т. Г. Стрелець