Справа № 826/15346/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві Шавейко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві та Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.08.2016 № 724 о/с «щодо особового складу» в частині про звільнення ОСОБА_5 з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві;

- поновити позивача на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві;

- стягнути з Головного Управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.08.2016 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- визнати позивача таким, що не підпадає під застосування заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади»;

- зобов'язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомості стосовно застосування до позивача заборони, передбаченої ч. З ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року позов задоволено частково. Скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.08.2016 № 724 о/с «щодо особового складу» в частині про звільнення позивача з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві. Вирішено поновити ОСОБА_5 на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві та стягнуто з Головного Управління Національної поліції у м. Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.08.2016 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі. Визнано ОСОБА_5 таким, що не підпадає під застосування заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині про задоволення позову, Міністерство юстиції України оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В частині про відмову у задоволенні позовних вимог постанова суду першої інстанції сторонами не оскаржується та згідно з вимогами ст. 195 КАС України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, полковник поліції ОСОБА_5 з 07.11.2015 року обіймав посаду заступника начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління ГУ НП у м. Києві відповідно до наказу ГУ НП у м. Києві від 07.11.2015 № 16 о/с.

В подальшому, на підставі довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», наказом начальника ГУ НП у м. Києві від 29.08.2016 № 724 о/с позивача звільнено із займаної посади.

Згідно з витягом з наказу звільнення зі служби в поліції було здійснено відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» та пункту 2 частини 3 статті 49 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», підставою для застосування до нього заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади» (далі - Закон) стало те, що з 04.06.2007 по 08.02.2012 останній обіймав посаду заступника начальника Управління податкової міліції - начальника слідчого відділу податкової міліції та з 08.02.2012 по 08.05.2013 обіймав посаду заступника начальника Управління податкової міліції - начальника СУ ДПС в Одеській області.

Вважаючи вказане звільнення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача із займаної посади відбулося з порушенням законодавства.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначає Закон України «Про очищення влади».

У відповідності до положень ч. 3 ст. 1 згаданого Закону, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 4 частини 2 цієї ж статті передбачено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 04.06.2007 по 08.02.2012 позивач обіймав посаду заступника начальника Управління податкової міліції - начальника слідчого відділу податкової міліції та з 08.02.2012 по 08.05.2013 обіймав посаду Заступника начальника Управління податкової міліції - начальника СУ ДПС в Одеській області.

Саме на цій підставі до позивача застосовано звільнення з посади.

Проте, при звільненні відповідачем не було враховано, що ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» не передбачає звільнення особи зі служби, а передбачає звільнення з відповідної посади, передбаченої пп. 1-13 ч. 2 ст. 3 цього Закону, якщо така особа не була звільнена з відповідної посади за власним бажанням.

Звільнення особи з відповідної посади, у свою чергу, означає припинення виконання такою особою службових повноважень, закріплених за цією посадою.

Так, критерієм, встановленим Законом, за наявності якого особа виключається із кола осіб, до яких застосовується передбачена ч. 3 ст. 1 Закону №1682-VII заборона, є звільнення особи за власним бажанням з посади у період із 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення особи з такої посади за власним бажанням у вказаний період із продовженням перебування її на публічній службі, зокрема, звільнення з однієї посади в органі, що реалізує державну податкову політику та призначення на іншу посаду в іншому органі податкової служби, при тому, що ця нова посада не підпадає під перелік посад, передбачених ч. 2 ст. З Закону № 1682-VII, не тягне за собою включення цієї особи до кола осіб, до яких застосовується заборона, встановлена ч. 3 ст. 1 Закону № 1682-VII.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів, учинених дітьми, слідчого управління Головного Управління Національної поліції у м. Києві. Ця посада не віднесена до переліку, визначеного пп. 1-13 ч. 2 ст. 3 цього Закону України «Про очищення влади».

З огляду на викладене, підстави для звільнення позивача відсутні.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» задекларовано мету очищення влади, яка полягає у недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснював заходи або сприяв їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 5 п. 12 Закону України «Про очищення влади» у разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку. Керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку. Усі матеріали перевірки, які надійшли до керівника органу, передбаченого частиною четвертою цієї статті, додаються до особової справи особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Отже, результати такої перевірки підлягають викладенню у висновку, який в даному випадку є обов'язковим, як і ознайомлення з ним особи, щодо якої проводилась перевірка. Такий висновок може бути оскаржений до суду, як це передбачено у ст. 5 Закону України «Про очищення влади». Як вбачається з оскаржуваного наказу, позивача звільнили з посади на підставі «частини 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» та пункту 2 частини 3 статті 49 Закону України «Про національну поліцію» та довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з висновком, викладеним у формі довідки про результати перевірки, чим порушено його право на оскарження такого висновку та порушено встановлену Законом процедуру звільнення.

Відповідно до ч. 1 до ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи протиправність звільнення позивача, останній повинен бути поновлений на посаді.

З огляду на встановлені судами обставини, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді.

При вирішенні справи суд першої інстанції вирішив стягнути з Головного Управління Національної поліції у м. Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.08.2016 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на наведені положення, позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Період, за який обчислюється середня заробітна плата визначено розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Так відповідно до п. 3 ч. 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки про заробітну плату ГУ НП у м. Києві (а.с. 254) заробітна плата ОСОБА_5 за два останні місяці перед звільненням становить 5775,00 грн. (червень 2016 року) та 4081,45 грн. (липень 2016 року), що разом складає 9 856,45 грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/14-15-13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у червні 2016 року складає 20 днів, та у липні 2016 року - 21 день, що складає 41 день.

Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_5, що розрахований на підставі п. 8 Порядку № 100, становить 240, 40 грн. (9 856,45/41).

Розмір середньоденного заробітку, вказаний у довідці ГУНП у м. Києві, поданій на вимогу суду, 161,58 грн. судом не приймається до уваги, оскільки розрахований без дотримання п. 8 Порядку № 100.

З оскаржуваного наказу про звільнення вбачається, що позивача звільнено зі служби з 30 серпня 2016 року. Поновлено на посаді згідно з постановою суду 20 січня 2017 року.

Період вимушеного прогулу з 30 серпня 2016 року по 20 січня 2017 року становить 101 робочий день (з урахуванням листів Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/14-15-13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»).

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період 30 серпня 2016 року по 20 січня 2017 року становить: 240,40 грн. х 101= 24 280,40 грн.

При вирішенні справи суд першої інстанції не врахував.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, постанову суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити.

В іншій частині постанову суду першої інстанції в цій частині слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 195, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року змінити.

Викласти четвертий абзац резолютивної частини постанови Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року в наступній редакції:

Стягнути з Головного Управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 серпня 2016 року по 20 січня 2017 року у розмірі 24 280,40 грн. (двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят гривень, 40 коп).

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.О. Беспалов

Постанову в повному обсязі виготовлено 26.06.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.