Справа № 466/1403/17
Суддя: Кавацюк В. І.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/1403/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Кавацюка В.І

при секретарі Мазур Ю.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 управління Національної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,

у с т а н о в и в :

28 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій.

Як на підставу своїх вимог зіслався на те, що відповідно до наказу від 5 лютого 2016 року ОСОБА_4 управління Національної поліції у Львівській області №46 о/с, він був звільнений зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), з послідуючим нарахуванням йому пенсії за вислугою років.

Згідно свідоцтва про хворобу №8 від 20 січня 2016 року, виданого військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», він визнаний непридатним до військової служби, зі зняттям з військового огляду.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - №2262-XII), особам, звільненим зі служби в поліції на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», нараховується додатково 5 % до пенсійного забезпечення.

Проте, 01 вересня 2016 року Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській області здійснило перерахунок його пенсії та виплачує позивачу пенсію без 5% надбавки від грошового забезпечення, яку він отримував у звязку із звільненням через хворобу.

А саме, відповідно до листа Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Львівській області «Повідомлення про перерахунок пенсії» від 02 вересня 2016 року вих. №3669/03-29, з 01 вересня 2016р. основний розмір його пенсії визначено в розмірі 65% грошового забезпечення.

У вказаному листу зазначено, що у свідоцтві про його хворобу вказано, що він непридатний до військової служби, а потрібно, щоб було вказано, що він непридатний до служби в поліції, як це передбачено п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Для відновлення виплати пенсії у розмірі 70% відповідач запропонував йому, позивачу, привести у відповідність військово-лікарські документи.

При спілкуванні з вказаного приводу з головою військово-лікарської комісії «Територіального медичного обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» йому, ОСОБА_3, було повідомлено, що на цей час при винесенні рішення про непридатність до служби (в поліції зокрема), у свідоцтві про хворобу вказується конкретно непридатність до військової служби, на підставі наказу МВС України від 06 лютого 2001 року № 85, який є чинним на цей час.

З огляду на такі факти, просить постановити рішення, яким визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо перерахунку його пенсії та зобовязати відповідача здійснити перерахунок його пенсії з 01 вересня 2016 року з урахуванням 70 % її розміру від відповідних сум грошового забезпечення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві. Вважає, що відповідачем неправомірно проведено перерахунок пенсії, а тому просить суд позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та пояснила, що згідно із наданими документами наказом ГУНП в Львівській області від 05 лютого 2016 року № 46-о/с позивача звільнено зі служби за ст. 77 п. 2 Закону №580-VІІІ (через хворобу). Відповідно до вимог Закону № 2262-ХІІ позивачу призначено з 12 лютого 2016 року пенсію за вислугу років. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції. Проте, у свідоцтві про хворобу №8 від 20 січня 2016 року, яке видано ОСОБА_3, відсутні відомості про непридатність його до служби в поліції. Вважає, що наказ МВС України від 06 лютого 2001 року № 85, на підставі якого видано зазначене свідоцтво про хворобу, на спірні правовідносини не поширюється. З огляду на це, вважає позов безпідставним,, а тому в його задоволенні просить відмовити.

Представник ОСОБА_4 управління Національної поліції у Львівській області, яке було залучено до участі в справі в якості третьої особи, в судове засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про хворобу № 8 від 20 січня 2016 року військово-лікарська комісія Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області» за розпорядженням заступника начальника відділу УКЗ ГУНП у Львівській області здійснила медичний огляд позивача ОСОБА_3, 1971року народження, капітана поліції, інспектора батальйону ДПС ДАІ ГУНП у Львівській області, який перебував на службі в Збройних Силах з 1989 року по 1991 рік, а в МВС - з 1993 року по теперішній час. За результатами обстеження згідно цього свідоцтва про хворобу позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час на основі ст. 39-б; 49-б; 86-б; 38-в; 60-г гр. ІІ розкладу хвороб і фізичних вад (наказ МВС України від 06.02.2001 р. № 85).

На підставі рапорту позивача та свідоцтва про хворобу №8 від 20 січня 2016 року його було звільнено з 10 лютого 2016 року зі служби в поліції наказом від 5 лютого 2016 року № 46 о/с ГУ НП у Львівській області за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію (через хворобу).

Згідно п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам, які мають право на пенсію за цим Законом та мають вислугу 20 років і більше (п. а ст. 12) - 50 % відповідних сум грошового забезпечення, а звільненим зі служби в поліції на підставі п.2, 3 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 % відповідних сум грошового забезпечення; та додатково за кожний рік вислуги понад 20 років 3% відповідних сум грошового забезпечення.

З урахуванням вислуги 25 років позивач набув право на пенсію в розмірі 70 % від грошового забезпечення: 55% (за вислугу 20 років та у звязку із звільнення через хворобу за ст. п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону) та 15% (за кожен рік вислуги понад 20 років (5 х 3% = 15 %).

У звязку з цим відповідач з 12 лютого 2016 року призначив і нарахував позивачу пенсію за вислугою років в розмірі 70% від грошового забезпечення, вказаний факт був визнаний позивачем і відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно до листа Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_4 Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області «Повідомлення про перерахунок пенсії» від 02 вересня 2016 року вих. №3669/03-29, з 01 вересня 2016р. основний розмір пенсії позивача перераховано та визначено в розмірі 65% грошового забезпечення, так як свідоцтво про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України у Львівській області» не містить в собі інформації про непридатність позивача до служби в поліції, тому що в свідоцтві про хворобу зазначено: непридатність до військової служби, і що підстав для виплати 5 % відповідних сум грошового забезпечення немає.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 1995 року № 488, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 серпня 1995 р. за N 308/844 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в органах внутрішніх справ й військах внутрішньої та конвойної охорони МВС України.

В додатку №12 до вищевказаного положення затверджене «свідоцтво про хворобу», в п. 13 додатку міститься графа: «Постанова військово-лікарської комісії про придатність до військової служби».

Пунктом 1.63.5 Порядку №85 визначено, що за результатами медичного огляду ВЛК щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виносить такі постанови: «Придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби. Не придатний на посаду» (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей); «Обмежено придатний до військової служби»; «Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я»; «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку». Даний перелік постанов є вичерпним, а отже винесення будь-якої іншої постанови законодавством не передбачено.

Відповідний Порядок №85 на час призначення позивачу пенсії та на даний час є чинним, з прийняттям Закону № 580-VIII змін не зазнав, що спростовує доводи відповідача про невідповідність виданого позивачу ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Львівській області свідоцтва про хворобу №8 від 20.01.2016р. через відсутність прямих посилань на його непридатність для роботи саме в поліції, оскільки право особи на пенсійне забезпечення не може бути порушено внаслідок не внесення державою змін до підзаконних нормативних актів.

Представлені суду витяги з наказів № 46 о/с та № 91 о/c свідчать, що позивача було звільнено зі служби в поліції саме відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

В даному випадку дійсно існує невідповідність термінології, яка застосовується в ст.77 Закону України «Про національну поліцію», в якій однією з підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції, з термінологією, яка застосовується в пункті 1.63.5 Порядку № 85 щодо встановлення підстав для звільнення за станом здоровя. Тобто, в зазначеному Порядку не передбачено формулювання для звільнення особи саме у зв'язку з «непридатністю до служби в поліції».

Приписами ст. 8 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суди застосовують принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право на пенсію встановлено Конституцією України.

Європейський суд з прав людини по справі «Сєрков проти України» (заява №39766/05, рішення від 07 жовтня 2011 року) в параграфах 41-43, зазначив що можливість різного тлумачення одних і тих самих положень законодавства головним чином була спричинена неналежним станом національного законодавства. Відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону». Також було встановлено, що у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податків, що призвело до стягнення ПДВ із заявника (див. також рішення у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 57, від 14 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто в даному випадку, якщо казати про «якість закону», а саме про неузгодженість термінології, яка використана в Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06 лютого 2001 року та в Законі України «Про національну поліцію», слід з урахуванням вимог ч.1 ст.2 КАС України захистити права фізичної особи.

Крім того, органи пенсійного фонду не наділені повноваженнями стосовно контролю за органами внутрішніх справ на предмет перевірки обставин з приводу наявності правових підстав для звільнення працівників поліції.

На даний час наказ ГУНП в Львівській області № 46 о/с від 05.02.2016р. про звільнення позивача зі служби в поліції з за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є чинним, спори з приводу скасування обумовленого наказу відсутні.

Відтак, у відповідача відсутні правові підстави щодо неврахування пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та наказу про звільнення позивача на підставі п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції України і законів, актів Президента України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про неправомірність дій ГУ ПФУ у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 10, 69, 70, 71, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186 КАС України, ст. ст.19, 46, 64 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_3.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01 вересня 2016 року з урахуванням 70% її розміру від відповідних сум грошового забезпечення.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова може бути повністю або частково оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_5