Справа № 822/1263/17
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1263/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року 14:42 м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:позивача, представника позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу №127 о/с від 04 квітня 2017 року, поновлення на службі, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - ДЗЕ НПУ, відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ ДЗЕ НПУ №127 о/с від 04 квітня 2017 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого управління захисту економіки (далі - УЗЕ) в Хмельницькій області, з 10 квітня 2017 року, поновити його на займаній посаді та стягнути на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнятий з грубим порушенням чинного трудового законодавства України та ст.68 Закону України "Про Національну поліцію".

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити поданий адміністративний позов з підстав, що вказані в позовній заяві.

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання уповноваженого представника не направив, на адресу суду подав письмові заперечення проти позову, в яких позов не визнав, вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими, просив суд розглядати справу без участі представника ДЗЕ НПУ та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 з огляду на те, що посада позивача скорочена, а під час проходження атестації, атестаційною комісією прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді та необхідність його переміщення на нижчу посаду. Крім того, від запропонованої йому посади ОСОБА_3 відмовився та, на відміну від інших співробітників УЗЕ в Хмельницькій області, не мав переважного права на залишення на роботі під час скорочення чисельності штату. Детально позиція відповідача викладена в письмових запереченнях проти позову, копія яких долучена до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що наказом НПУ №156 о/с від 11 листопада 2015 року, відповідно до тимчасового штатного розпису ДЗЕ НПУ (затвердженого наказом НПУ №11 від 06 листопада 2015 року) позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого УЗЕ в Хмельницькій області.

Відповідно до наявної в матеріалах справи розписки від 11 січня 2017 року, написаної позивачем, останній попереджений про наступне звільнення у зв'язку з організаційно-штатними змінами згідно з наказом т.в.о. Голови НПУ №1397 від 29 грудня 2016 року "Про затвердження штату департаменту захисту економіки Національної поліції", яким скорочено його посаду.

Як повідомив позивач, такі ж розписки написані усіма працівниками УЗЕ в Хмельницькій області. Проте, саме попередження було оголошено усно.

Наказом ДЗЕ НПУ №127 о/с від 04 квітня 2017 року, капітана поліції ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого УЗЕ в Хмельницькій області, звільнено зі служби в поліції з 10 квітня 2017 року на підставі п.4 ч.1 ст.77 "Про Національну поліцію" (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням, суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Крім того, за п.10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 УРСР №114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України "Про Національну поліцію", служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною 1 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Суд встановив, що позивачем, 11 січня 2017 року, написана розписка про попередження про наступне звільнення у зв'язку з організаційно-штатними змінами у відповідності до наказу т.в.о. Голови НПУ від 29 грудня 2016 року №1397 "Про затвердження штату департаменту захисту економіки Національної поліції", яким скорочено посаду старшого оперуповноваженого УЗЕ в Хмельницькій області.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до правової позиції викладеної в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2016 року №К/800/11544/16, суди при розгляді спорів даної категорії повинні встановлювати наступне: чи дійсно у відповідачів мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штатів, та чи додержано ними норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про зміни в організації виробництва і праці, а також про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що не було можливості перевести позивача до органів поліції та чи не користувався він переважним правом на залишення на роботі.

Дослідженням наявних в матеріалах справи доказів, суд встановив, що сформульована в наказі причина звільнення за п.4 (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію") не відповідає дійсним обставинам, оскільки відомо, що фактичне скорочення посад не відбулося, звільнено було лише позивача, а займана ним до звільнення посада, на момент розгляду даної справи судом все ще рахується у списку штатних посад УЗЕ в Хмельницькій області ДЗЕ НПУ, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою з офіційного веб-сайту НПУ.

Так, станом на 1 січня 2017 року некомплект посад складав 21 посаду, кількість працівників по списку становило 64 працівника, а кількість посад по штату - 85. На 20 квітня 2017 року, вже після звільнення ОСОБА_3, кількість вакантних посад залишилась незмінною.

Крім того, відповідачем в порушення вимог абз.3 п.2. ч.1 ст.65. ч.2 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію", не розглянуто можливості щодо призначення ОСОБА_3 на іншу рівнозначну посаду, або нижчу тієї, яку він обіймав перед звільненням зі служби в поліції, та не запропоновано жодного варіанту переведення на іншу посаду.

Так, відповідно до ч.2 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Крім того, згідно ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому, ч.2 ст.40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

На порушення вимог вказаних норм, відповідачем не було запропоновано ОСОБА_3 іншої посади в УЗЕ в Хмельницькій області. Свої дії ДЗЕ НПУ мотивував наявністю щодо позивача висновку атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді та необхідністю переміщення на нижчу посаду. Однак, суд також встановив, що призначений на посаду старшого оперуповноваженого УЗЕ в Хмельницькій області ОСОБА_5 згідно висновку атестаційної комісії взагалі підлягав звільнення зі служби в поліції в зв'язку із невідповідністю займаній посаді.

За п.6 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Водночас, згідно із п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", роз'яснено, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Відтак, з огляду на те, що фактично посада позивача скорочена не була, суд вважає протиправними та необґрунтованими посилання відповідача на акт відмови від запропонованих посад оперуповноваженого УЗЕ в Донецькій та Луганській областях старшим оперуповноваженим УЗЕ в Хмельницькій області ДЗЕ ЕНПУ капітаном поліції ОСОБА_3 №2307/39/121/01-2017 від 03 квітня 2017 року. Крім того, вказаний акт складений відповідачем 03 квітня 2017 року - під час перебування позивача на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЗ №014515 від 03.04.2017 року.

Також, відповідачем при звільненні ОСОБА_3 в порушення вимог ч.2 ст.49-2 КЗпП України, не враховане встановлене законодавством переважне право на залишення на роботі.

Частина 5 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі серед іншого надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, на утриманні позивача перебувають двоє малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, 29 листопада 2016 року, народження. Дружина - ОСОБА_8 не працює та не має ніяких доходів.

За положеннями ч.2 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. А у відповідності до ч.4 ст.68 Закону України "Про національну поліцію", перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

При цьому, як встановлено судом вище, скорочення посади позивача фактично не відбулось, а відповідно до листка непрацездатності серія АДЗ № 014515, виданого 3 квітня 2017 року Славутською центральною районною лікарнею, позивач з 3 по 14 квітня включно був звільнений від роботи з причини загального захворювання та перебував на амбулаторному лікуванні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування наказу №127 о/с від 04 квітня 2017 року про звільнення зі служби в поліції та поновлення на поліції на посаді старшого оперуповноваженого УЗЕ в Хмельницькій області заявлені обґрунтовано, правомірно, а тому є такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п.п.2 і 3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно із п.24 Положення №114 про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13).

Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

Загальна сума грошового забезпечення за вимушений прогул позивача з 10 квітня 2017 року по 22 червня 2017 року включно, становить 13733,64 грн.; середньомісячне грошове забезпечення у межах суми за один місяць становить 5566, грн. що підтверджується довідкою відповідача №330 від 31 травня 2017 року.

Таким чином, враховуючи вказане, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2017 року по 22 червня 2017 року включно в сумі 13733,64 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 до ДЗЕ НПУ необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 11, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України №127 о/с від 04 квітня 2017 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_3 (0056017), старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Хмельницькій області, з 10 квітня 2017 року.

Поновити ОСОБА_3 (0056017), на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого управління захисту економіки в Хмельницькій області.

Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2017 року по 22 червня 2017 року включно в сумі 13773 (тринадцять тисяч сімсот сімдесят три) 64 коп.

Постанова в частині поновлення на посаді та стягнення середньомісячного грошового забезпечення у межах суми за один місяць, що становить 5566 (п'ять тисяч п'ятсот шістдесят шість) грн. 00 коп., підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2017 року 12:20.

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1