Справа № 814/2358/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2358/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю третьої особи на стороні відповідача, без самостійних вимог на предмет спору публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва), в якому просила визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення від 24 жовтня 2016 року:

- № НОМЕР_1, яким збільшено грошове зобовязання за платежем військовий збір на суму 2 857,20 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 571,44 ;

- № НОМЕР_2, яким збільшено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 29 867,78 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 7 466,95 грн.;

- № НОМЕР_3, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн..

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що відповідно до ст. 164 Податкового кодексу України в якості доходу повинно враховуватися не будь-який прощений (анульований) борг, а лише основний, тобто тіло кредиту, проценти, пеня та штраф не є додатковим благом.

Натомість, із наданої ПАТ «Укрсоцбанк» довідки від 11 травня 2016 року неможливо зробити висновок про те, чи є сума 152 992,91 грн. анульованим основним боргом за кредитом або підлягала анулюванню пеня, відсотки та штраф.

Ураховуючи, що банк не довів природу походження анульованого (прощенного) боргу як основного і це питання є спірним, рішення, за ствердженням позивача, повинно прийматися на користь платника податку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та винести по справі нове рішення про задоволення позову.

Ураховуючи, що відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також клопотання апелянта про розгляд справи за відсутності її представника, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 п.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 19 травня 2008 року між позивачем (Позичальник) та ПАТ «Укрсоцбанк» (Кредитор) укладено договір кредиту № 644/4-255, за умовами якого Позичальник отримав грошові кошти в сумі 20 000,00 дол. США (а.с.25-29).

24 грудня 2015 року Кредитор з Позичальником уклали договір про внесення змін №3 до договору кредиту № 644/4-255 від 19 травня 2008 року, де в п.3.4 передбачили першочергове анулювання заборгованості за кредитом, а в другу чергу анулювання заборгованість за процентами та комісією.

Також в цьому пункті зазначено про обовязок Кредитора повідомити Позичальника про анулювання (прощення) боргу та про його обовязок самостійно сплатити податок з доходів і відобразити їх у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового Кодексу України, зазначається у відповідній заяві (а.с.30-32).

Матеріали справи містять дві заяви позивача на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, які датовані 24 грудня 2015 року.

Перша заява, без печатки банку (а.с.34) свідчить про те, що позивачу анульовано основну заборгованість по кредиту в сумі 4 970 дол. США 58 центів.

Друга заява, на якій міститься печатка банку (а.с.46) свідчить про анулювання позивачу основної суми заборгованості на суму 6 652 дол. США 65 центів.

Контролюючим органом отримано відомості з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за 2015 рік на користь ОСОБА_1 та лист ПАТ «Укрсоцбанк» з інформацією про суми нарахованих та виплачених доходів у вигляді анулювання кредитної заборгованості, зокрема фізичній особі ОСОБА_1 у розмірі 152 383,91 грн.

ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої оформлено акт від 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки, позивачем порушено наступні норми Податкового кодексу України:

- п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 розділу ІІ, який зобовязує подання декларації про майновий стан і доходи до встановленого терміну;

- п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168, які зобовязують платника податку включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано;

- п.п.162.1 ст.162, пп.163.1 ст.163, ст.168 з урахуванням норм ст.174, які зобов'язують платника податків нарахувати та сплатити військовий збір з доходів, отриманих як додаткове благо.

На підставі виявлених порушень, контролюючим органом 24 жовтня 2016 року прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1, яким збільшено грошове зобовязання за платежем військовий збір на суму 2 285,76 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму 571,44 грн.;

- № НОМЕР_2, яким збільшено грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 29 867,78 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкцій на суму 7 466,95 грн.;

- № НОМЕР_3, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 170 грн..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач як платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

При цьому, суд, з посиланням на вимоги Податкового кодексу України, вважав, що у позивача виникло зобовязання сплатити податок на доходи фізичних осіб за отриманий дохід у вигляді додаткового блага, за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України.

Рішення відповідача про обовязок позивача сплатити грошове зобовязання та штрафні санкції, суд визнав такими, що прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Так, згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Додаткові блага кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (пп. 14.1.47, пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України).

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на її доводи щодо відсутності збільшення майнового стану. Прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником цієї суми.

Так, апелянт наполягає на тому, що суд не зясував структуру прощеного кредитного боргу для визначення податкового зобовязання, оскільки вважає, що прощена заборгованість за кредитом включала в себе не тільки тіло кредиту, а й відсотки та пеню, що зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає даний довід таким, що не заснований на фактичних обставинах справи, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» надало суду довідку від 21 грудня 2016 року № 10.1-87/24647, яка свідчить, що позивачу по договору кредиту було анульовано основну кредитну заборгованість у сумі 152 992,91 грн. (6 652,65 дол. США) (а.с.50).

Довідка з аналогічним змістом була отримана позивачем 11 травня 2016 року (а.с.14).

Апелянт, не погоджуючись з розрахунками кредитної заборгованості, що надані Кредитором, наполягає на тому, що вони не відповідають умовам Договору про внесення змін №3 до Договору кредиту.

Досліджуючи вказане питання, а також обставини наявності у справі двох заяв позивача на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 24 грудня 2015 року з різними сумами анульованої основної заборгованості по кредиту, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

24 грудня 2015 року позичальником було внесено до каси банку готівкові кошти на погашення заборгованості за кредитом у розмірі 6 659,00 дол. США, які цього ж дня були розподілені у відповідності до умов п. 3.10 Договору про внесення змін №3 наступним чином: 5,00 дол. США комісія, 114,77 дол. США погашення нарахованих відсотків, 1567,30 дол. США погашення нарахованих відсотків, 4 971,93 дол. США дострокове погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи погоджені умови реструктуризації, 25 грудня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» було здійснено анулювання залишку кредитної заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в сумі 6 652,65 дол. США, що підтверджується випискою по рахунку №6819 за 25 грудня 2015 року.

Враховуючи попереднє повне погашення позичальником наявної заборгованості за відсотками у загальному розмірі 1682,07 дол. США, анулювання кредитної заборгованості за відсотками не відбувалось.

Виходячи з пояснень Кредитора, наявність двох заяв Позичальника різного змісту є результатом опрацювання робітниками банку різних варіантів прощення боргу (а.с.34,46).

За основу анулювання (прощення) заборгованості за Договором Кредиту була взята заява позивача про списання основної заборгованості в сумі 6 652,65 доларів США, та 0 доларів США за процентами (а.с.46).

Колегія суддів також приймає до уваги саме цю заяву Позичальника, оскільки вона підкріплена не тільки підписами сторін Договору, а і печаткою банку.

Відповідаючи на доводи апелянта про те, що субєкт владних повноважень всупереч ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності прийнятих ним рішень щодо нарахування позивачу грошових зобовязань та штрафних санкцій, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У п. 3.4. Договору про внесення змін № 3 до Договору кредиту №644/4-255 від 19 травня 2008 року визначений порядок щодо повідомлення позичальника про анулювання (прощення) частини кредитної заборгованості та його обов'язок самостійно сплатити податок з доходів і відобразити їх у річній податковій декларації, відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Ці умови безпосередньо зазначені у відповідній заяві позивача на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 24 грудня 2015 року, що є невід'ємною частиною Договору про внесення змін № 3 від 24 грудня 2015 року до Договору кредиту № 644/4-255 від 19 травня 2008 року, яку позивач особисто підписала та підтвердила, що належним чином проінформована банком про суму анулювання (прощення) заборгованості та про свій обов'язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог п. п. 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку щодо правової природи прощеного боргу і правових наслідків, які витікають при проведенні такої банківської операції.

Одним із доводів апелянта є те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки кредитні кошти були позичені в іноземній валюті.

Однак, на думку колегії суддів, ця правова норма не може бути застосована у даному випадку, оскільки Банк не здійснював прощення курсової різниці відповідно до п.8 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Дійсно п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачає, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобовязання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Правовий аналіз цієї норми свідчить про те, що вона не передбачає звільнення від податку на доходи фізичних осіб Позичальника, у разі прощення суми основної заборгованості за кредитом, у тому числі і в іноземній валюті.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова