Справа № 809/314/17
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2017 р. справа № 809/314/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Кишинського М.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дмитрашко О.М.,

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Яремчанської дитячої школи мистецтв,

до відповідача: Управління Держпраці в Івано-Франківській області

про скасування постанови №09-05-021/50 від 07.02.2017,-

ВСТАНОВИВ:

Яремчанська дитяча школа мистецтв (далі - позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі відповідач) про скасування постанови №09-05-021/50 від 07.02.2017.

Ухвалою суду від 13 березня 2017 року об'єднано в одне провадження адміністративну справу №809/314/17 за позовом Яремчанської дитячої школи мистецтв до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про скасування постанови № 09-05-021/50 від 07.02.2017 року та адміністративну справу №809/253/17 за позовом Яремчанської дитячої школи мистецтв до Управління Держпраці в Івано-Франківській області в особі головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, перевірки незаконною, визнання незаконним та скасування акту №09-05-0108/24, протоколу №09-05-0108/24, припису №09-05-0108/26-22 від 24.01.2017 року. Присвоєно справі єдиний унікальний номер - 809/314/17.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем проведено перевірку позивача з порушення норм законодавства про працю, встановлені порушення не відповідають фактичним обставинам, окрім того відповідачем порушено процедуру винесення оскаржуваних рішень контролюючого органу. Тому просить визнати протиправною та скасувати постанову №09-05-021/50 від 07.02.2017, визнати дії відповідача при проведенні перевірки неправомірними, визнати перевірку відповідача незаконною, визнати незаконним та скасувати акт №09-05-0108/24 від 24.01.2017, визнати незаконним та скасувати протокол №09-05-0108/24 від 24.01.2017 та припис №09-05-0108/26-22 від 24.01.2017.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, на підставі звернення до Управління гр. ОСОБА_5 про порушення адміністрацією Яремчанської дитячої школи мистецтв її прав проведено позапланову перевірку - дотримання законодавства про працю та зайнятість населення.

В ході проведення перевірки, на підставі поданих для перевірки матеріалів відповідачем встановлено, що директором Яремчанської дитячої школи мистецтв, допущено порушення вимог трудового законодавства, а саме статті 116, статті 117 Кодексу законів про працю України, про що складено акт перевірки №09-05-0108/24 (а.с.15-28), винесено припис №09-05-0108/26-22 від 24.01.2017 (а.с.138-139) та складено протокол про адміністративне правопорушення №09-05-0108/24 від 24.01.2017 (а.с.136-137).

Перевіркою, висвітленою в акті, встановлено, що в Яремчанській дитячій школі мистецтв має місце не проведення при звільненні працівника виплати всіх сум, що належить йому від установи в день звільнення. Так викладача хореографії ОСОБА_5 звільнено з роботи 18.11.2016 року (наказ № 112), однак виплату всіх сум, що належали їй від установи, проведено не в день звільнення, а частково 23.11.2016 року в розмірі 716,28 грн. та 13.12.2016 року в сумі 2251,02 грн.

Також, перевіркою зроблено висновок, що Яремчанською дитячою школою мистецтв звільненим представникам не нараховується та не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зокрема, пр. звільненні з роботи гр.. ОСОБА_5 18.11.2016 року (наказ № 112), повний розрахунок з нею проведено не вдень звільнення, а 13.12.2016 року і при цьому середній заробіток з дня звільнення по день фактичного розрахунку їй не виплачено.

На підставі акту перевірки, відповідачем 07.02.2017 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-05-021/50 в розмірі 3200 грн.

Не погоджуючись із діями і рішення контролюючого органу, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Дослідивши всі матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що колишній працівник позивача - ОСОБА_5 в день звільнення не працювала і на роботу не зявилася про що вона підтвердила в своїй скарзі від 20.12.2016 на імя керівника Надвірнянської місцевої прокуратури, де вказала, що день 18.11.2016 є її вихідним днем, що підтверджено розкладом, гр. ОСОБА_5 сама підтверджує, що трудову книжку вона не отримала, оскільки не з'явилася на роботі.

Даний факт є свідченням того, що в затримка видачі трудової книжки громадянці ОСОБА_5 допущена не з вини позивача, а саме вручення трудової книжки не могло відбутися з обєктивних причин, так як громадянки ОСОБА_5 не було на роботі в момент звільнення.

Крім того, законодавством про працю не покладено на роботодавця обовязок інформувати рекомендованим листом про звільнення та про необхідність в отриманні трудової книжки.

Таким чином, відповідно до ст.116 КзПП, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки 19 листопада була субота (робочий день школи), 20 листопада неділя, а станом на 21 листопада 2016р. звільнений працівник не звернувся з вимогою про розрахунок, то адміністрацією рекомендованим листом гр. ОСОБА_5 направлено повідомлення з копією наказу про проведення розрахунку та з проханням зявитися в навчальну частину позивача для отримання трудової книжки.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки вини позивача в невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу немає, суд приходить до переконання що всі розрахунки з звільненим працівником проведенні законно і без порушень.

Крім того невірним є твердження, що повний розрахунок проведено 13.12.2016. Судом встановлено, що повний розрахунок проведено 22.11.2016, а виплата здійснена 13.12.2016 не з вини роботодавця. Статтею 116 КЗпПУ передбачено, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В термін з 19.11.2016р. по 13.12.2016р. звільнений працівник з вимогою про розрахунок не звертався. 05.12.2016 року звільнений працівник ОСОБА_5 звернулася для отримання копії наказу, відповідно до ст 47 КЗпПУ на її вимогу 05.12.2016р. видано копію наказу про звільнення.

Обґрунтованою є також позиція позивача щодо проведення перевірки відповідачем тих обставин які не були предметом скарги громадянки ОСОБА_5.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що підставою для здійснення позапланових заходів є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоровю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Під час проведення позапланового заходу зясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обовязковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Із акту перевірки відповідача прослідковується, що перевірялися питання, які не були підставою для здійснення цього заходу, а саме, щодо виплат звільненому 18.11.2016 ОСОБА_6, а також питання щодо надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, ведення обліку робочого часу працівників (викладачів) за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016, ведення особових карток працівників.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що під час винесення припису за №09-05-0108/26-22 від 24.01.2017 та постанови за №09-05-021/50 від 07.02.2017 відповідачем не в повній мірі зясовано всі обставини справи, а тому вказані рішення контролюючого органу підлягають скасуванню.

Що стосується скасування акту перевірки, суд зазначає, що акт перевірки контролюючого органу не є рішенням в розуміння статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказане твердження відповідає висновку Верховного Суд України 7 липня 2015 року (справа № 21-334а15), що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні ст. 17 КАС, не викликає виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акту, в тому числі і оцінка дій посадових осіб контролюючого органу щодо його складання, виклад у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору про оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування акту перевірки не підлягають до задоволення.

Що стосується скасування протоколу про адміністративне правопорушення, суд зазначає, що протокол не є рішенням суб'єкту владних повноважень, а є лише одним з доказів, на підставі яких по справі виноситься рішення у вигляді постанови, у зв'язку з чим протокол, окремо, не може бути оскаржено за вимогами КАС України. Таким чином суд відмовляє в частині скасування протоколу про адміністративне правопорушення №09-05-0108/24 від 24.01.2017.

Також суд зазначає, що в ході розгляду даної адміністративної справи, явних порушень законодавства Укарїни посадовими особами відповідачами не встановлено, а саме перевірка проведена у відповідності до приписів Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а тому в задоволенні вимог позивача про визнання дій відповідача при проведенні перевірки неправомірними та визнання перевірки незаконною, слід відмовити.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку в необхідності часткового задоволення позовних вимоги.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову за №09-05-021/50 від 07.02.2017 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Визнати незаконним та скасувати припис за №09-05-0108/26-22 від 24.01.2017 року та протокол за №09-05-0108/24 від 24.01.2017 року про адміністративне правопорушення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

Постанова складена в повному обсязі 26.06.2017.