Справа № 725/1569/17
Суддя: Галичанський О. І.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/1569/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі Симик І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

та відповідача Василенюк С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Чернівецькій області Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області Василенюк С.Д. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 29.03.2017 року відповідачем винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 188-5 КУпАП. Вказану постанову ним отримано 04.04.2017 року та зі змісту якої вбачається, що він допустив невиконання п. 6 припису від 02.09.2016 року №31 щодо спеціального використання природних ресурсів на території НПП «Вижницький» без вилучення, а саме: використання природних ресурсів без ліміту, що видається центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища. Винесеню вказаної постанови передувало складення відповідного протоколу від підпису в якому та отримання його копії позивач відмовився.

Вважає, що вказана вище постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідачем не взято до уваги, що після складання припису від 02.09.2016 року №31 ДП «Берегометське ЛМГ» було надіслано на адресу Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області лист про те, що санітарними правилами в лісах України не передбачено оформлення лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Також вважає, що вимоги закону щодо наявності або необхідності встановлення лімітів не поширюються на заготівлю деревини під час проведення рубок поліпшення якісного складу лісів, здійснення санітарно-захисних заходів в межах територій природно-заповідного фонду згідно з відповідними планами, погодженими та затвердженими в установленому порядку. Таким чином, вимоги п. 6 припису від 02.09.2016 року №31 є безпідставними та їх виконання не є необхідним.

Крім того, зазначав, що відповідачем порушено строк накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 38 КУпАП та п. 3.5 Інструкції з оформлення Державною екологічною інспекцією України та її територіальними органами матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №264 від 05.07.2004 року, оскільки припис винесено 02.09.2016 року, строки виконання п. 6 вказаного припису встановлено до 31.12.2016 року, а оскаржувана постанова прийнята відповідачем 29.03.2017 року.

На підставі наведеного просив визнати постанову №008712 від 29.03.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 188-5 КУпАП незаконною та скасувати, провадження по справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ньому. Заперечував необхідність виконання вимог п. 6 припису від 02.09.2016 року №31, вважаючи, що законом не передбачено оформлення лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду при проведені санітарних рубок, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 188-5 КУпАП. Крім того, вказував на те, що він не є особою, яка уповноважена виконувати вимоги припису в тій частині, що вказана в оскаржуваній постанові.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав викладених у письмових запереченнях, в яких зазначав наступне. Так, позивач не скористався своїм правом у разі не згоди з приписом №31 від 02.09.2016 року, який є окремим рішенням суб'єкта владних повноважень, оскаржити його у встановленому законом порядку, а тому припис діючий та підлягає виконанню. Крім того, помилковим є твердження позивача про відсутність необхідності оформлення лімітів та дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, оскільки заготівля деревини є видом використання природних ресурсів територій та об'єктів природно-заповідного фонду та такий вид використання природних ресурсів здійснюється на підставі відповідних дозволів та в межах встановлених лімітів. Крім того, помилковим є посилання позивача на порушення строків накладення адміністративного стягнення, оскільки вчинене ним правопорушення мало триваючий характер, так як невиконання вимог припису є триваючим правопорушенням та виявлене 29.03.2017 року по закінченню позапланової перевірки, яка тривала з 21.03.2017 року по 29.03.2017 року. Вказував також, що позивачем не заперечується його вина в частині не виконання п. 2 припису, що також описано у фабулі вчиненого ним правопорушення згідно оскаржуваної постанови. Також зазначав, що припис від 02.09.2016 року за невиконання якого складений відповідний протокол та винесена оскаржувана постанова був вручений позивачу, оскільки на момент його винесення головний лісничий був відсутній на підприємстві. В подальшому, при спілкуванні з керівником ДП «Берегометське ЛМГ» було прийнято рішення, що саме на позивача необхідно скласти протокол про адміністративне правопорушення за невиконання вимог припису та останнього слід притягувати до відповідальності за ч. 1 ст. 188-5 КУпАП.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст. 11 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а якщо особа без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів, суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, судом встановлено що 29.03.2017 року відповідачем винесено постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 188-5 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Диспозицією ст. 188-5 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів, ненадання їм необхідної інформації або надання неправдивої інформації, вчинення інших перешкод для виконання покладених на них обов'язків.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1, працюючи на посаді начальника відділу лісового господарства ДП «Берегометське ЛМГ» допустив невиконання п.2 та п. 6 припису від 02.09.2016 року №31 щодо спеціального використання природних ресурсів на території НПП «Вижницький» (без вилучення), а саме: використання природних ресурсів без ліміту, що видається центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища; відсутність ліміту на спеціальне використання природних ресурсів на території та об'єктів ПЗФ на території НПП «Вижницький» без вилучення (а/с 7).

Як вбачається з копії припису Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області від 02.09.2016 року №31, останній для виконання підлягав врученню для виконання головному лісничому ДП «Берегометське лісомисливське господарство» ОСОБА_3 Крім того, у акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП «Берегометське лісомисливське господарство», зазначивши головний лісничий підприємства ОСОБА_4 (а/с 31).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що винесений державної екологічної інспекцією у Чернівецькій області припис №31 від 02.09.2016 року ДП «Берегометське ЛМГ» був оскаржений, а тому викладені в ньому зауваження підлягали усуненню та виконанню у встановлений приписом строк.

Пунктами другим та шостим вказаного припису визначено необхідність забезпечення складання порубкових решток та очищення лісосік від захаращення порубковими залишками, а також відсутність ліміту виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів на спеціальне використання природних ресурсів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач працює на посаді начальника відділу лісового господарства ДП «Берегометське лісомисливське господарство», проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували що відповідно до його посадових обов'язків на нього покладено одержання відповідних лімітів на спеціальне використання природних ресурсів, контроль за проведенням рубки лісу в межах природоохоронної зони, в тому числі і санітарної рубки, за наявності відповідних лімітів, а також виконання вимог п.п. 42, 43 Санітарних правил в лісах України щодо складання порубкових решток та очищення лісосік від захаращення порубковими залишками.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Так, відповідачем в судовому засіданні не доведено, що саме ОСОБА_1, як начальник відділу лісового господарства ДП «Берегометське ЛМГ» був відповідальний за виконання тих пунктів припису, які зазначені в оскаржуваній ним постанові, а тому суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 188-5 КУпАП в діях ОСОБА_1, оскільки в судовому засіданні не встановлено належними і допустимими доказами, що він є суб'єктом вказаного правопорушення по фактах викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 29.03.2017 року та в оскаржуваній ним постанові.

Посилання позивача не відсутність необхідності отримання від відповідного органу лімітів при санітарній рубці лісів як підстава для скасування зазначеної вищевказаної постанови не оцінюється судом, оскільки припис, яким встановлено таке порушення не оскаржений, а обставини, викладені у ньому не мають значення в рамках даного спору, з урахуванням недоведеності того, що саме позивач є суб'єктом правопорушення передбаченого ст.. 188-5 КУпАП по факту невиконання вимог п.п. 2,6 припису від 02.09.2016 року №31 та саме з цих підстав оскаржувана постава підлягає скасуванню.

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладається обов'язок доказування у справах щодо оскарження його дій та рішень, не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження викладеним них висновків в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 14, 283, 284 КУпАП , ст.ст.2,6, 8, 9, 10, 11, 69,70, 71, 72, 79, 86, 122, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Чернівецькій області Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області Василенюк С.Д. №008712 від 29.03.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 188-5 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. - визнати незаконною та скасувати, закривши провадження по справі.

Апеляційна скарга на постанову суду подається у 10-ти денний строк з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Галичанський О. І.