Справа № 593/839/17
Суддя: Німко Н. П.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/593/49/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"22" червня 2017 р. м.Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П. при вирішенні питання про прийняття адміністративного позову поданого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Бережанського району Тернопільської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо винесення рішення №-84 від 20 червня 1995 року та визнання незаконними схем варіантів розподілу земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3, 20 червня 2017 року, зазначивши відповідачем ОСОБА_2 міську раду Бережанського району Тернопільської області подав до Бережанського районного суду Тернопільської області, як суду адміністративної юрисдикції позовну заяву, у якій, посилаючись на норми Кодексу адміністративного судочинства України просить суд: « Відкрити провадження в адміністративній справі. Визнати неправомірними дії ОСОБА_2 міської ради народних депутатів Бережанського району Тернопільської області щодо винесення рішення від 20 червня 1995 року №-84 «Про розгляд земельного спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також незаконними схеми варіантів розподілу земельної ділянки між житловими будинками №-4 і №-4-а, що знаходяться за адресою: м.Бережани Бережанського району Тернопільської області. Витребувати з Архівного відділу ОСОБА_2 районної державної адміністрації Тернопільської області оригінали матеріалів поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків за адресами: Тернопільська область, Бережанський району, м.Бережани, вул. Лепких, буд.4 та Тернопільська обл., Бережанський район, м. Бережани, вул. Лепких, буд. 4-а , що здійснювалися в 1994 та 1995 роках за ініціативою ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі.» В обґрунтування позову позивач зазначає, що у визначеному законом порядку успадкував після своєї матері ОСОБА_5 ( померла 01 січня 2011 року) житловий будинок по вул. Лепких, 4-а в м. Бережани Тернопільської області. За життя його матері, рішенням ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 20 червня 1995 року надано у постійне користування земельну ділянку для обслуговування будинку 275 м.кв. Вважаючи, що право користування померлої особи на земельну ділянку зі смертю припиняється й не може бути включено до спадщини, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який належить йому на праві приватної власності. На що той, своїм рішенням від 16 червня 2016 року №-257 відмовив йому у наданні земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по вул. Лепких, 4-а, оскільки дана земельна ділянка передбачена для обслуговування будинку №-4 та №04-а по вул. Лепких та відповідно до рішення сесії міської ради №-84 від 20 червня 1995 року встановлено порядок використання даною земельною ділянкою між власниками даних будинків. Як зазначено у позові, згаданим рішенням органу місцевого самоврядування зокрема визначено закріпити у постійне користування земельні ділянки по факту користування до рішення сесії від 15 червня 1994 року, а саме: за ОСОБА_4 248 м.кв.; за ОСОБА_5 275 м.кв.; заїзд площею 45 м.кв. залишити у спільному користуванні. Факт існування на даний час встановленого згаданим рішення відповідача порядку користування спірною земельною ділянкою між власниками згаданих житлових будинків, у своєму позові сторона позивача не заперечує.

З»ясувавши після одержання позовної заяви чи належить її розглядати в порядку адміністративного судочинства, що передбачено ст. 107 КАС України, суд дійшов до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Як вважає суд, прийняте ОСОБА_2 міською радою 20 червня 1995 року спірне рішення (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта (актів) не породжує наслідків для власника чи користувача земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності чи користування на земельну ділянку, має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

При цьому суд виходить з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК України, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

При цьому суд також враховує, що відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), але крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17.11.2009 р. № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Щодо ролі органу місцевого самоврядування, то суд зазначає, що роз`яснення з цього приводу містяться в постанові Верховного Суду України, від 27.04.2010 р. N 21-2328во09, згідно з якою до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Земельні відносини поділяються на публічні і приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Постановою ВСУ № 21-291а11 була сформована обов'язкова для всіх суб'єктів правозастосування правова позиція, відповідно до якої при здійсненні повноважень власника землі рада є не суб'єктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у пункті 1 частини першої статті 17 КАС, а рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею.

Аналогічна позиція була наведена в постанові Верховного Суду України 14.02.2012 р. № 21-1041во10, розглянутої за винятковими обставинами.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку відповідач виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як рівноправний суб'єкт земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею, а наведені позивачем обставини свідчать про наявність спору про право, а саме - права позивача користуватися земельною ділянкою, що за своїм визначенням відноситься до категорії цивільних прав, а тому такий заявлені вимоги не містять ознак публічно-правового спору і не можуть вирішуватися в порядку адміністративного судочинства і підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 109, ст.165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Бережанського району Тернопільської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо винесення рішення №-84 від 20 червня 1995 року та визнання незаконними схем варіантів розподілу земельних ділянок.

Роз»яснити позивачу, що заявлені ним вимоги підлягають вирішенню за правилами цивільного судочинства, з приводу чого він може звернутися із позовом до Бережанського районного суду Тернопільської області, як до суду загальної юрисдикції, в порядку та за правилами, визначеними цивільним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Ухвала суду може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бережанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області підпис ОСОБА_6