Справа № 136/265/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/265/17

Головуючий у 1-й інстанції: Стадник С.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

21 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач з 04 листопада 1992 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2), призначену відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі зниженням пенсійного віку.

В серпні 2016 року, у зв'язку із досягненням пенсійного віку, позивач звернувся до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013-2015 роки.

25 серпня 2016 року відповідач відмовив ОСОБА_3 у призначенні пенсії, оскільки він вже отримує пенсію за віком. Також вказав, що показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, може застосовуватись тільки при первинному призначенні пенсії, або при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, тому наразі застосування показника середньої заробітної плати за три роки є безпідставним.

Вважаючи такі дії неправомірними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше, тому відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 роки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Станом на час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) пенсійне забезпечення громадян здійснювалось відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, з 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за умови досягнення пенсійного віку та за наявності пільгового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частин 1, 2 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

З 04 листопада 1992 року позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, позивачем реалізоване право на призначення пенсії.

В подальшому, після призначення пенсії, позивач має право звернутись до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення його на інший вид пенсії.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статтею 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Тобто, законодавець надав вичерпний перелік видів пенсій, які можуть бути призначені особі відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а Закон України "Про пенсійне забезпечення" визначає лише право особи на пільгову пенсію.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З аналізу наведених норм випливає, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У справі, що розглядається, у позивача відсутні підстави для переходу з одного виду пенсії на інший, оскільки позивач претендує на пенсію в межах одного виду - пенсію за віком, а отже і відсутні підстави здійснювати призначення вже раніше призначеної пенсії та всі пов'язані з призначенням пенсії нарахування.

Крім того, частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що визначена частиною 2 статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Оскільки позивач з 04 листопада 1992 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в порядку, визначеному статтею 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні 2013, 2014, 2015 роки відсутні.

Долучені до матеріалів справи правові позиції ВСУ не стосуються вказаного спору, оскільки вони пов'язані з особами, які отримували пенсії призначені за вислугу років.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5