Справа № 813/2865/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року Справа № 813/2865/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Західного офісу Держаудитслужби, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2П.) звернулась до суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Тернопільській області (далі відповідач, ДФІ в Тернопільській області) в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить:

- визнати незаконним поширення, здійснене ДФІ в Тернопільській області, інформації, що стосується професійної діяльності ОСОБА_2 у Тернопільському національному економічному університеті та Львівському державному університеті внутрішніх справ;

- визнати зібрану ДФІ в Тернопільській області інформацію, яка стосується ОСОБА_2, такою, що збиралась з порушенням вимог закону.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі звернень громадянки ОСОБА_3 ДФІ в Тернопільській області проводились перевірки щодо професійної діяльності ОСОБА_2 в Тернопільському національному економічному університеті (далі - ТНЕУ) та Львівському державному університеті внутрішніх справ (далі - ЛДУВС). Позивач вважає ці перевірки протиправними, такими, що проведенні з порушенням норм чинного законодавства у звязку з тим, що звернення ОСОБА_3 були анонімними і на підставі ст.8 Закону України «Про звернення громадян» не підлягали розгляду. Зазначає, що у всіх зверненнях ОСОБА_3 вказані неіснуючі адреси проживання заявниці, оскільки в м.Луцьку відсутні будинки № 25, 25«а» чи 25«б» по вул. Макарова.

Крім того, у відповідях на звернення ОСОБА_3 відповідач протиправно повідомив заявниці дати і номери наказів, якими ОСОБА_2 була зарахована на роботу до ТНЕУ та ЛДУВС, форму зайнятості та інформацію про перебування позивача на лікарняних. Таким чином, ДФІ в Тернопільській області порушено право позивача на недоторканість приватного життя, гарантоване ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Відповідачем також поширено відносно ОСОБА_2 недостовірну інформацію, шляхом надіслання на адресу Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області листа з інформацією про обставини, які вказані в зверненнях.

Позивач також зазначає, що згідно з нормами Закону України «Про основні засади державного фінансового контролю» відповідач має право одержувати від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій лише ту інформацію, документи і матеріали, які необхідні для виконання покладених на нього завдань. Водночас, затребувані ДФІ в Тернопільській області документи не належать до документів бухгалтерської чи фінансової звітності. Тому, позивач вважає, що ДФІ в Тернопільській області одержано інформацію від вказаних вище навчальних закладів з перевищенням повноважень.

З цих підстав позивач просить задовольнити позов повністю.

ОСОБА_2 участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечила. 22.05.2017 подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Ухвалою судового засідання від 22.05.2017 суд допустив заміну відповідача на правонаступника Західний офіс Держаудитслужби.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, вказаних в письмових запереченнях. Вказав, що ДФІ в Тернопільській області при розгляді звернень ОСОБА_3, направленні запитів по місцю праці позивача та наданні відповіді на такі звернення діяла в порядку, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством. Право органу державного фінансового контролю одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності інформації та документів, необхідних для виконання покладених на нього завдань, передбачене п. 11 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та підп.6.2 п.6 Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Скеровані на адресу ТНЕУ та ЛДУВС запити надсилались з метою отримання інформації та копій документів, які стосуються відображення в цих первинних облікових документах відпрацювання позивачем робочого часу, що оплачується за рахунок бюджетних коштів. Отримання такої інформації відповідає виконанню ДФІ в Тернопільській області своїх завдань, визначених в ч .1 ст.2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», зокрема, в частині контролю за використанням бюджетних коштів.

Відповідач зазначає, що всі звернення ОСОБА_3 були надіслані з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку, тобто, ці звернення є електронними, в розумінні ч. 6 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян». Такі електронні звернення були оформлені належним чином та подані у встановленому законодавством порядку, а тому підстав для відмови у їх розгляді не було. Ба більше, у таких зверненнях заявником було вказано на факти, що можуть свідчити про порушення вимог чинного законодавства з питань використання бюджетних коштів на оплату праці, а тому перевірка таких фактів є обовязком відповідача.

Щодо тверджень позивача про розголошення ДФІ в Тернопільській області недостовірних відомостей відповідач вказує, що оскільки під час опрацювання звернень ОСОБА_3 були встановлені обставини, що можуть свідчити про наявність ознак кримінального правопорушення, така інформація була доведена до відома Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для перевірки в межах компетенції. При цьому, така інформація не стосувалась безпосередньо лише позивача, а направлення правоохоронним органам листа з метою проведення перевірки не може вважатись розголошенням відомостей про особу.

З цих підстав відповідач просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3.

Третя особа участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечила, надіслані на її адресу судові виклики повернулись до суду з відміткою поштового відділення «номера будинку не існує».

Відповідно до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

В період з січня по липень 2016 року до ДФІ в Тернопільській області в порядку ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» надійшло ряд електронних звернень від громадянки ОСОБА_3, зокрема, від 31.01.2016, від 10.03.2016, від 14.06.2016, від 15.06.2016, від 12.07.2016 та від 19.07.2016.

У зверненнях заявниця, зокрема, просила перевірити, в межах компетенції, повноту виконання ОСОБА_2 трудових обовязків на різних посадах у ТНЕУ та ЛДУВС, а також правильність нарахування та виплати їй за рахунок бюджетних коштів заробітної плати.

При цьому, у зверненнях ОСОБА_3 вказувала на обставини, які, на її думку, можуть свідчити про наявність у вказаних вище навчальних закладах певних порушень фінансової дисципліни при виплаті заробітної плати ОСОБА_2, з огляду на одночасне виконання нею обовязків викладача навчальних закладів в різних населених пунктах, з урахуванням розкладу занять та графіку виконання інших посадових обовязків.

У звязку з розглядом вказаних вище звернень, відповідачем надсилались на адресу ТНЕУ та ЛДУВС запити про надання інформації та її документального підтвердження з приводу відпрацювання робочого часу, нарахування та виплати ОСОБА_2 заробітної плати у вказаних навчальних закладах.

За результатами розгляду звернень, на підставі отриманої інформації та документів, відповідачем 09.03.2016 за № 19-25-16-16/2250, 21.04.2016 за № 19-25-16-16/3482, 24.06.2016 за № 19-25-16-16/4732, 26.07.2016 за №19-25-16-16/5290, 16.08.2016 за № 19-25-16-16/5773 та 26.08.2016 за № 19-25-16-16/5973 надано відповідь ОСОБА_3 по суті питань, вказаних у зверненнях.

Зі змісту листів судом встановлено, що ДФІ в Тернопільській області повідомлено заявницю про суть отриманих відповідей від ТНЕУ та ЛДУВС щодо вказаних у зверненні питань, а також повідомлено ОСОБА_3, що зазначені нею обставини та факти будуть перевірені відповідачем, в межах компетенції органів державного фінансового контролю, під час планової ревізії ТНЕУ. При цьому, відповідачем вказано заявниці, що оскільки ОСОБА_2 не надано ДФІ в Тернопільській області згоди на збирання стосовно неї конфіденційної інформації, у відповідача відсутні повноваження щодо витребування від органів фіскальної служби, Пенсійного фонду України чи від фондів соціального страхування інформації про розміри відрахувань із заробітної плати.

Судом також встановлено, що в ході опрацювання звернень ОСОБА_3, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» ДФІ в Тернопільській області було направлено листи на адресу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з метою перевірки, в межах компетенції, зазначених третьою особою фактів.

При вирішенні спору, в межах позовних вимог, суд керувався такими нормами законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 3 вказаного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно з ст. 58 Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби звязку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними розясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Статтею 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Судом встановлено, що всі звернення ОСОБА_3 були надіслані на адресу відповідача засобами електронного звязку (електронної пошти) та містили всі необхідні реквізити, передбачені вказаними вище нормами. Такі звернення за змістом не повторювались та містили різні факти, які заявниця кожного разу просила перевірити. У відповідача не було підстав перевіряти фактичне місце проживання чи реєстрації заявниці. Тому, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності підстав для розгляду відповідачем звернень ОСОБА_3

Діяльність органів державного фінансового контролю, зокрема, держфінінспекцій в областях, регулюється нормами Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон про держфінконтроль) та Положенням про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 03.10.2011 № 1236 (далі - Положення).

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено право органу державного фінансового контролю, зокрема державних фінансових інспекцій в областях, одержувати від державних установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань (п.11 ст.10 Закону про держфінконтроль, підп. 6.2 п.6 Положення).

Як вже зазначалось, ОСОБА_3 зверталась до ДФІ в Тернопільській області з метою проведення перевірки на предмет дотримання вимог законодавства про працю при виконанні ОСОБА_2 трудових обовязків та правомірності нарахування та виплати ТНЕУ та ЛДУВС заробітної плати позивачу за рахунок бюджетних коштів. У звязку з цим відповідачем направлялись запити щодо надання відповідної інформації та документів, необхідних для розгляду таких звернень. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» облікові документи щодо відпрацювання робочого часу, які є підставою для нарахування та виплати заробітної плати за рахунок бюджетних коштів є первинними документами.

З урахуванням вказаного вище, суд дійшов висновку, що у звязку з розглядом звернень третьої особи відповідачем отримувалась інформація від ТНЕУ та ЛДУВС у встановленому законодавством порядку та в межах компетенції.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про звернення громадян» не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з'ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи.

Ця заборона не поширюється на випадки повідомлення інформації, що міститься у зверненні, особам, які мають відношення до вирішення справи.

Судом встановлено, що з метою перевірки фактів, викладених у зверненнях ОСОБА_3 відповідачем направлялись запити до ТНЕУ та ЛДУВС. Вказані навчальні заходи мають безпосереднє відношення до тих обставин, про які вказувала заявниця. Тому, направлення відповідачем запитів на адресу навчальних закладів, де працює ОСОБА_2 не вважається розголошенням інформації про позивача.

Згідно з ч.3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Судом встановлено, що листами № 19-25-17-17/2251 від 09.03.2016 та № 19-25-17-17/2296 від 11.03.2016 відповідач направив на адресу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області копії звернень ОСОБА_3 для перевірки, в межах компетенції, зазначених у зверненнях обставин щодо можливих порушень в діяльності ТНЕУ та ЛДУВС.

Отже, інформація за результатами опрацювання звернень ОСОБА_3 була направлена на адресу ГУ Національної поліції в Тернопільській області згідно з нормами законодавства, з метою перевірки такої інформації в межах повноважень правоохоронного органу та не вважається розголошенням відомостей про позивача.

За правилами ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові №21-2430а16 від 22.11.2016, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Водночас, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем виконано обов'язок, передбачений ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України щодо доказування правомірності своїх дій. В свою чергу позивачем, на спростування доводів відповідача, не надано жодних належних та допустимих доказів протиправності дій ДФІ в Тернопільській області, і таких доказів судом не встановлено в ході судового розгляду.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.І. Кузан