Справа № 604/360/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6645/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов"язання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовною заявою до відповідачів Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, Управління соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, якою просила визнати протиправними дії щодо недоплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня та зобовязати здійснити нарахування та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що всупереч вимог ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, згідно якої учасникам бойових передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виплату такої допомоги ОСОБА_1 проведено лише в розмірі 920 грн.

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснена правомірно в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята в порядку скороченого провадження, відповідно до п.3 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд даної справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області.

У 2016 року ОСОБА_1 до 5 травня проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як ветерану війни у розмірі 920 грн (а.с.8).

Оскільки розмір отриманої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, є меншим, ніж передбачено ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, позивач звернувся до Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області з письмовою заявою про перерахунок та виплату недоплаченої суми грошової допомоги.

Проте, Підволочиською районною державною адміністрацією Тернопільської області листом від 18.04.2017 № 01-525/01-19 у задоволенні заяви позивача відмовлено. Відмова мотивована тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань" встановлено виплату разової допомоги учасникам бойових дій в розмірі 920, 00 грн, така виплата позивачем отримана (а.с. 5-6).

ОСОБА_1, вважаючи відмову відповідача щодо перерахунку та виплати недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня неправомірною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Виплата разової щорічної грошової допомоги учасникам бойових дій урегульована статтею 12 Закону № 3551-XII, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України частину пяту статті 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наведені зміни були визнані неконституційними.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини пятої статті 12 Закону № 3551-XII, відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій мав становити пять мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Так, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ пунктом 63 якого розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26 згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) вязням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень (пп.2 п.1 Постанови).

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, у 2016 році позивачу щорічна разова грошова допомога до 5 травня виплачена у передбаченому Постановою №141 розмірі - 920 гривень.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, розміри соціальних виплат залежать від фінансово-економічних можливостей держави. Згідно висновку Конституційного Суду України, зробленого у своєму рішенні від 25.01.2012 № 3рп/2012, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Закріплений у статті 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в ухвалі Великода проти України від 03 червня 2014 року, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини 5 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту, правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Одночасно колегія суддів зазначає, що оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до ч.10 цієї статті ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 195, 197 ч.1 п.3, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2017 року у справі № 604/360/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5