Справа № 808/1412/17
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року , о 14:35 годині,Справа № 808/1412/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Матяш О.В., за участю секретаря Передерій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора, про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на частину спадщини, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_2, у вигляді жилого будинку №3 по вул. Ростовській в м. Бердянську Запорізької області, йому стало відомо, що на вказаний будинок постановою Бердянського міськрайонного ВДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області, АА №906545 від 22.03.2004, накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Арешт зареєстровано в відповідному реєстрі Бердянською державною нотаріальною конторою як уповноваженим державним реєстратором. Проте він не може погодитися із вищевказаною постановою та зазначає, що єдиним власником вказаного майна була ОСОБА_2, а боржник ОСОБА_3, його брат, ніякого відношення до будинку не мав, а отже й підстав для накладення арешту на майно, яке боржнику не належить, є незаконним та недопустимим.

В судове засідання позивач не зявився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без його участі. Позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився з неповажної причини, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судову повістку було направлено на адресу відповідача та отримано його уповноваженою особою 13.06.2017, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, форми №119.

Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, до його початку надав клопотання про розгляд справи без його участі. Просить прийняти рішення у справі відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.05.2014 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №52 за 2013 рік, свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №502). Згідно з вказаним свідоцтвом, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 05.05.2013, а саме: 1/2 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Бердянський район, село Луначарське, вул. Космічна, буд. 42. Право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 було подано до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 заяву від 14.08.2013, якою він відмовився від прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_2 Окрім того, останній на праві приватної власності належав жилий будинок №3 по вул. Ростовській в м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності із кількістю кімнат від однієї до пяти включно від 19.07.1961, укладеним між відділом комунального господарства виконкому Бердянської міської ради депутатів трудящих та ОСОБА_2, випискою із рішення виконкому Бердянської міської ради депутатів трудящих від 08.07.1961 №400 "Про відвід земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва", реєстраційним посвідченням від 20.10.1970, довідкою комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради №226 від 11.05.2017.

04.05.2017 ОСОБА_1 отримано постанову приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Україна, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Ростовська, буд. 3, після померлої 05.05.2013 ОСОБА_2, оскільки на даний будинок Бердянською державною нотаріальною конторою в 2005 ро-ці було зареєстровано обтяження.

Згідно з роздруківкою з бази даних ІС ДП «НАІС» АРМ «Нотаріус», обтяження на вказаний будинок зареєстровано на підставі постанови АА №906545 від 22.03.2004 Бердянського міського відділу держаної виконавчої служби Бердянського міського управління юстиції (правонаступником якого є Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області).

Дослідженням постанови Бердянського міського ВДВС Бердянського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії АА №906545 від 22.03.2004, встановлено, що дана постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого листа А-105, виданого 15.06.2000 Бердянським міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дітей, і даною постановою накладено арешт на все майно ОСОБА_3, який мешкає по вул. Ростовській, 3, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (22.03.2004) (тут і надалі в редакці, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ст. 1 Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (надалі Закон №606-XIV), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, обласних, Київ-ського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби (далі - державні виконавці). Обовязки і права державних виконавців визначені статтею пятою Закону №606XIV. Так, зокрема, абзацом шостим ч.3 ст. 5 Закону передбачено, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону №606-XIV, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов'язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов'язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення. Згідно з ст. 50 Закону №606-XIV, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів не вказано певного номера рахунка, з якого мають бути стягнені грошові кошти, то в разі відсутності в боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, державний виконавець зобов'язаний винести постанову про звернення стягнення на майно боржника, яку не пізніше трьох днів надсилає сторонам.

Якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів указаний певний номер рахунка, з якого мають бути стягнені грошові кошти, то в разі відсутності коштів на цьому рахунку державний виконавець звертається до органу, який видав виконавчий документ, з клопотанням про заміну способу та порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника або встановлення іншого способу та порядку виконання рішення.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 55 цього Закону, арешт на майно боржника може на-кладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби або до суду у 10-денний строк.

Отже, в виконавчому провадженні державним виконавцем може бути накладено арешт виключно на майно, що належить боржнику. При цьому, у випадку накладення арешту на майно, право власності на яке підлягає обовязковій реєстрації, постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

В даному випадку постановою Бердянського міського ВДВС Бердянського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.03.2004 накладено арешт на все майно ОСОБА_3, який мешкає по вул. Рос-товській, буд. 3 в м. Бердянську, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3.

Отже, державним виконавцем правомірно накладено арешт на все майно, що належить боржнику, який не виконує рішення суду в добровільному порядку, - ОСОБА_3.

Водночас, як свідчить роздруківка з бази даних ІС ДП «НАІС» АРМ «Нотаріус», Бердянською державною нотаріальною конторою, на підставі вищевказаної постанови, безпідставно, без наявності підтвердження володіння на праві приватної власності ОСОБА_3 вищевказаним будинком, зареєстровано обтяження на вказаний будинок, хоча постановою державного виконавця арешт накладався на все майно, що належить ОСОБА_3 та лише вказано, що він мешкає в будинку №3 по вул. Ростовській в м. Бердянську.

Отже, оскаржувана постанова державного виконавця ніяким чином не порушує прав позивача, адже нею не було накладено арешт безпосередньо на будинок №3 по вул. Ростов-ській в м. Бердянську, водночас спірні правовідносини виникли через помилковість реєстрації обтяження вказаного будинку арештом Бердянською державною нотаріальною конторою на підставі вищевказаної постанови.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Отже, оскільки оскаржувана постанова ніяким чином не порушує прав позивача, в даному випадку позивачем вибрано невірний спосіб захисту порушеного права, а вийти за межі позовних вимог суду не видається можливим.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

В силу приписів ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та сама по собі не порушує прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача.

З огляду на вищевикладені норми права і фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в позові належить відмовити.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш