Справа № 743/467/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/467/17 Головуючий у 1-й інстанції: Жовток Є.А. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Лебедєвої Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року позивач звернулась в Ріпкинський районний суд Чернігівської області з позовом до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області позов задоволено частково:

визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації у виплаті ОСОБА_2 компенсації вартості квитків за проїзд за 2016 рік, у розмірі 584 грн.;

зобов'язано Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості квитків за проїзд за 2016 рік, у розмірі 584 грн.;

стягнуто з Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 300 грн., в якості відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Законом України «Державний бюджет на 2016 рік» видатки для компенсації позивачу вартості проїзду, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії не передбачені.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 117396 с (а.с. 7).

У 2016 року позивачем було понесено витрати на оплату проїзду у розмірі 584 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитків (а.с. 19-20)

19 травня 2016 року року позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування коштів витрачених на оплату проїзду за 2016 рік, на яку отримала відмову від 02 березня 2017 року № 05-10/905, в обґрунтування якої відповідач зазначив, що позивачу нарахована компенсація за проїзд у 2016 році в сумі 584 грн., разом з цим, через відсутність фінансування управління не має можливості відшкодувати позивачу зазначену суму (а.с. 4-5).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 20 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, у тому числі безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

Підпунктом 13 пункту 3 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.05р. № 936 (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою від 19.05.2016) передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред'явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад.

Колегія суддів враховує, що постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 759 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р. № 936 і від 14 травня 2015 р. № 285» було виключено абзац 1 пункту 13, що передбачав відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом, разом з цим, звертає увагу на те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою щодо відшкодування вартості проїзду 19 травня 2016 року, тобто раніше зазначених змін законодавства.

Отже, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що чинним законодавством України гарантовано право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи на компенсацію в повному обсязі, за рахунок державного бюджету, вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку один раз на рік.

Таким чином, враховуючи гарантоване право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи на компенсацію безплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад в повному обсязі колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій відповідача, та зобов'язання останнього компенсувати понесені позивачем витрати, зокрема вартість проїзду у розмірі 584 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів протиправності оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 300 грн.

Натомість, колегія суддів враховує доводи позивача про те, що невиконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків призвело до занепокоєння позивача, підвищення у нього тиску та безсоння, в зв'язку з чим він завертався до лікарів (а.с. 35).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області - залишити без задоволення.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 травня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 26 червня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді А.Ю Кучма

В.О. Аліменко

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.