Справа № 2а/1570/1399/2011
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2012-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2012 р.Справа № 2а/1570/1399/2011

Категорія: 8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Соколенко О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Вербицької Н.В.,

ОСОБА_1

при секретарі: Абилгазіновій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012р. по справі за позовом ТОВ «ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2011р. ТОВ «ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД»звернулося в суд із адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі про скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що за результатами невиїзної документальної перевірки відповідачем складено акт №565/16-3/13881657/78 від 17 вересня 2010р., в якому зроблено необґрунтований висновок , що в порушення п.п. «д»п.п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, п. 7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість»позивачем занижено податок на додану вартість за червень 2010р. На підставі вказаного акту позивачем винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобовязання з податку на додану вартість. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність в його діях порушень п.п.7.2.1, 7.2.6 п.7.2, п.7.4.5 п.7.4 ст.7 ЗУ «Про податок на додану вартість», посилаючись на те, що ним при включенні до податкового кредиту відповідних сум дотримано вимоги податкового законодавства, а реальність господарських операцій підтверджується первинними та іншими супутніми документами. Крім цього позивач посилається на допущені відповідачем порушення встановленого законодавством порядку проведення спірної перевірки. Таким чином, позивач вважає, що висновки акту перевірки щодо зниження позивачем податку на додану вартість є безпідставним, а отже, податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012р. позов задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі №/0 від 1 жовтня 2010р.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі №№/1 від 5 листопада 2010р.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі №№/2 від 3 грудня 2010р.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач знаходиться на податковому обліку в СДПІ по роботі з ВПП у м.Одесі, та у період, за який проводилась перевірка, TOB «ТЕЛЕКАРТ- ПРИЛАД»було зареєстровано платником податку на додану вартість. Працівниками СДПІ по роботі з ВПП у м.Одесі згідно з п.1 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»проведено невиїзну документальну перевірку TOB «ТЕЛЕКАРТ- ПРИЛАД»() з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, при формуванні податкового кредиту по декларації з ПДВ за період з 1.06.2010 року по 30.06.2010 року. За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт перевірки від 17.09.2010 року за № 565/16-3/13881657/78, яким встановлено порушення позивачем пп. «д»п.п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та п.18 Порядку заповнення податкових декларацій, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що належить сплаті до бюджету за червень 2010 року на суму 337190грн. (а.с.14-21). Остаточним рішенням податкової адмінінстрації прийняті податкове повідомлення-рішення № /1 від 05.11.2010 року (а.с.12) та податкове повідомлення-рішення № /2 від 03.12.2010 року (а.с.13), якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 472066 грн., у тому числі: за основним платежем у сумі 337190 грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями у сумі 134876 грн. за порушення п.п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Спростовуючи висновки ДПІ, на підтвердження своїх правомірних дій щодо сплати податків та зборів, ТОВ «Телекарт-прилад»надала необхідні документи. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивач порушень податкового законодавства не допускав, а тому скасував податкове повідомлення-рішення.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що TOB «ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД»зареєстровано Виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.12.2001р., запис №0005109, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію №255418 серії А00 (а.с.40). Позивач знаходиться на податковому обліку в СДПІ по роботі з ВПП у м.Одесі, та зареєстрований платником податку на додану вартість. На підставі службового посвідчення серії УОД № 024044, виданого 19.02.2007р. працівником державної податкової адміністрації в Одеській області, на підставі п.1 ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»проведено невиїзну документальну перевірку TOB «ТЕЛЕКАРТ- ПРИЛАД»() з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, при формуванні податкового кредиту по декларації з ПДВ за період з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року. На підставі матеріалів перевірки відповідачем складено акт за № 565/16-3/13881657/78 від 17 вересня 2010р., яким встановлено порушення позивачем пп. «д»п.п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та п.18 Порядку заповнення податкових декларацій, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року №165,, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що належить сплаті до бюджету за червень 2010р. на суму 337190грн. (а.с.14-21).

За результатами акту перевірки податковими органами прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2010р., яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 472066грн., у тому числі: за основним платежем у сумі 337190грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями у сумі 134876грн. (а.с.11).

Не погоджуючись із висновками податкових органів, товариство у досудовому порядку оскаржило дії відповідача. Рішенням ДПА України від 10.02.2011 №2859/6/25-0115 податкове повідомлення-рішення від 01.10.2010р. №/0 (від 05.11.2010р. №/1) залишені без змін, а скарга позивача залишена без задоволення (а.с.89-91). За результатами оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 01.10.2010р. №/0, СДПІ по роботі з ВПП у м.Одесі прийняті податкове повідомлення-рішення №/1 від 05.11.2010р. (а.с.12) та податкове повідомлення-рішення № /2 від 03.12.2010р. (а.с.13), якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 472066 грн., у тому числі: за основним платежем у сумі 337190грн. та за штрафними (фінансовим) санкціями у сумі 134876грн. за порушення п.п. 7.2.1, 7.2.6 п. 7.2, п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наступного.

Питання щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Законом України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», який діяв на момент винесення оскаржуваних рішень (далі - Закон про ПДВ), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»(зі змінами і доповненнями) (далі - Закон Про бухгалтерський облік).

З метою оподаткування, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік»визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків та формуються показники для податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст.9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону «Про бухгалтерський облік», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Між тим, податкові органи проводячи перевірку правомірності формування податкового кредиту, виходили з того, що за результати проведення перевірки ПП «Експо-Груп-08»з питань підтвердження відомостей по взаємовідносинам з контрагентами, за якими сформовано податковий кредит у червні 2010р. (а.с.132-134) визначено, що декларацію контрагента позивача про визначення податкового зобов'язання за червень 2010р. не визнано як податкову звітність. При цьому відповідач не вказав причин, за якими вони зробили такий висновок. Хоча використовуючи бази даних «Журнал звірки податкових зобов'язань в розрізі контрагентів»податкова встановила: відсутність достатньої кількості трудових ресурсів для здійснення діяльності; відсутність власних основних фондів. Також, згідно акту про перевірку ПП «Експо-Груп-08»встановлено, що всі операції підприємства з купівлі-продажу в порушення п. 1,5 ст.203, п.1,2 ст.215, п.1 ст.216, ст.228ЦК України не спричиняють реального настання наслідків, а тому є нікчемними. Згідно наявної інформації в БД «Журнал звірки податкових зобов'язань в розрізі контрагентів» по платнику податку на додану вартість ПП «Експо-Груп-08»ДПІ у Приморському районі м.Одеси встановлено, що серед покупців ПП «Експо-Груп-08»в червні 2010р., є у тому числі і позивач.

Оцінюючи надані позивачем документи, суд першої інстанції дійшов висновку, що 5.05.2010р. між TOB «ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД»(покупець) з однієї сторони та ПП «Експо-Груп-08»(продавець) з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу за №0505/10 (а.с.45). На виконання умов договору TOB «ТЕЛЕКАРТ-ПРИЛАД»зобов'язується прийняти й оплатити, а ПП «Експо-Груп-08»поставити комплектуючі, матеріали ті інші товари. Згідно п.4 цього Договору, постачання продукції здійснюється згідно рахунків-фактур, які складаються по замовленню Покупця у письмовій формі та підписуються уповноваженим представником та скріплюються печаткою. Постачання продукції здійснюється на складі покупця. Товарно-транспорті витрати входять до складу вартості продукції та окремо не вказуються та не сплачуються. Датою постачання продукції вважається дата фактичного отримання продукції на складі покупця. Відповідно до п.5 Договору кількість продукції, що постачається, вказується в рахунках-фактурах та видаткових накладних по позиціях.

На виконання вимог цього договору ПП «Експо-Груп-08»на адресу позивача поставлено товар, що підтверджується видатковими накладними: від 03.06.2010р. № 100306 (а.с.52); від 11.06.2010р. № 101106 (а.с.54); від 25.06.2010р. № 102506 (а.с.55), від 28.06.2010р. № 102806 (а.с.58).

Передача товару від продавця до покупця здійснювалась на підставі довіреностей, які відображені в реєстрі довіреностей (а.с.83-84, а.с.126-131).

До матеріалів справи позивач додав копії належним чином завірених податкових накладних, отриманих від постачальника товарів, які підтверджують факт здійснення вищевказаної господарської операції з постачання продукції та які дають право на включення податку на додану вартість до складу ціни товару та є необхідною умовою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а саме: від 03.06.2010 року № 03065 на суму 406562,60 грн., у т.ч. ПДВ у сумі 67760,43 грн. (а.с.51); від 11.06.2010 року № 11062 на суму 535000 грн., у т.ч. ПДВ у сумі 89166,67 грн. (а.с.53); від 25.06.2010 року № 25063 на суму 542600 грн., у т.ч. ПДВ у сумі 90433,33 грн. (а.с.56); від 28.06.2010 року № 28061 на суму 538978 грн., у т.ч. ПДВ у сумі 89829,67 грн. (а.с.57).

Досліджуючи матеріали справи, в судовому засіданні встановлено, що у червні 2010р. позивачем було отримано від його контрагента ПП «Експо-Груп-08»вказані податкові накладні, належним чином оформлені, відповідно до договору на всю кількість товару, придбаного відповідно до укладеної угоди, що, поміж іншого, підтверджується реєстром отриманих та виданих податкових накладних № 6 за період з 01.06.2010р. по 30.06.2010р. (а.с. 174-178).

На підтвердження правомірності своїх дій, позивачем надані рахунки від 03.06.2010р. № 68/06; від 11.06.2010р. № 81/06; від 25.06.2010р. № 102/06; від 28.06.2010р. № 112/06 (а.с.47-50), в яких зазначено, що вказаний товар оплачено позивачем в повному обсязі грошовими коштами, в тому числі з урахуванням суми податку на додану вартість, що підтверджується платіжними дорученнями: від 12.10.2010р. № 3712; від 12.10.2010р. № 3714; від 13.10.2010р. № 3750; від 14.10.2010р. № 3778; від 15.10.2010р. № 3831; від 18.10.2010р. № 3861; від 19.10.2010р. № 3916; від 20.10.2010р. № 3971; від 21.10.2010р. № 4015; від 25.10.2010р. № 4072; від 26.10.2010р. № 4131; від 27.10.2010р. № 4193 (а.с. 209-220).

Оприбуткування товару по вказаним операціям підтверджено прибутковими ордерами №102806, №102506, №101106, 100306 (а.с.69-72), інвентаризаційного опису, підписаного 15.07.2010р., який було здійснено на підставі наказу від 21.07.2010р. №24 про призначення інвентаризації основних фондів та товарно-матеріальних цінностей (а.с. 106- 125), з яких вбачається надходження товару, придбаного у ПП «Експо-Груп- 08»на склад позивача для подальшого використання в господарській діяльності останнього.

На підтвердження наявності складських приміщень у позивача, останнім надані копія свідоцтва про право власності на нежилі будівлі та споруди № 023162 (а.с. 148).

А тому, суми податку на додану вартість відповідно до вищевказаних податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту з ПДВ за червень 2010р. у розмірі 337190 грн.10 коп., що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість та додатками до неї (ах. 151-156).

Зазначені обставини свідчать про те, що товариством правомірно, у відповідності до Закону України «Про податок на додану вартість»сформовано податковий кредит, порушень при цьому допущено не було, а тому податкові повідомлення-рішення №/0 від 1 жовтня 2010р., податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі №№/1 від 5 листопада 2010р. податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі №№/2 від 3 грудня 2010р. підлягають скасуванню, як такі, що прийняті в супереч діючому законодавству.

За правилами ст.215ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину строєною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першої третьою, пятою та шостою статті 203цього Кодексу. Недійсними є правочини, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах , встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

З наведених норм цивільного законодавства вбачається, що податковим органам не надано права визнавати правочині недійсними, оскільки жодна із сторін договору не заперечувала його дійсність. Зазначені правочини мають бути визнані нікчемними тільки в судовому порядку, як зазначено в ч.3 ст.215ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що дії податкових органів при проведенні перевірки та висновку, викладеному в акт №565/16-3/13881657/78 від 17 вересня 2010р. «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «Телекарт-Прилад»по питанню дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період діяльності з 1 червня 2010р. по 30 червня 2010р.»є протиправними.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що при формуванні податкового кредиту ТОВ «Телекарт-Прилад»порушень не допустило, на підтвердження правомірності своїх дій надало необхідні документи. Також суд дійшов правомірного висновку про те, що податкові органи не наділені повноваженнями визнавати угоди між сторонами нікчемними.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.198,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Одесі - відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2012р. - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Н.В. Вербицька

ОСОБА_1