Справа № 348/868/17
Суддя: Мужик І.І.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/868/17

23 червня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Надвірнянського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

В судовому засіданні представник позивача по справі ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області неправомірними та зобов»язати вчинити дії.

Представник відповідача - Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області ОСОБА_2 позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, перевіривши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

У відповідності з вимогами ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та важкими умовами праці, за Списками №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМ України, і за результатами атестації робочих місць.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058 ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_3 є пенсіонером по віку і з 29.10.2009 року перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фрнду України Івано-Франківської області

У період з 24.05.1988 року по 05.07.1994 року позивач по справі працював на посаді «машиніст підіймача А-50 6-го розряду» в цеху спецтехніки у «Долинському управлінні по підвищенню нафтовидачі пластів і капітального ремонту свердловин».

05.07.1994 року позивач по справі ОСОБА_3 на підставі наказу №1539-к від 15.06.1994 року звільнений з роботи.

Вищевказане підприємство знаходилося на території Україні. Однак позивач по справі виконував роботу від даного підприємства вахтово-експедиційним методом у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області РФ, який згідно ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 10.10.1967 року №1029 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах крайньої Півночі і в місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» віднесений до районів Крайньої Півночі.

Весь стаж роботи на цьому підприємстві підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача по справі ОСОБА_3 (ас.6-10).

В жовтні місяці 2009 року позивач по справі ОСОБА_3 звернувся до Надвірнянського об»єднаного УПФ України Івано-Франківської області з заявою та документами для призначення пенсії за віком.

З 29.10.2009 року відповідачем призначено та виплачується пенсія за віком позивачу по справі ОСОБА_3

У липні місяці 2014 року позивачем по справі ОСОБА_3 додатково надано Надвірнянському об»єднаному УПФ України Івано-Франківської області архівну довідку №468/04-01/Ц від 14.07.2014 року про заробітну плату у «Долинському управлінні по підвищенню нафтовидачі пластів і капітального ремонту свердловин» за весь період роботи на даному підприємстві з 24.05.1988 року по 05.07.1994 року з районними коефіцієнтами та північною надбавкою.

Однак, відповідач своїм листом від 24.03.2017 року №136/Ц-15 відмовив позивачу по справі ОСОБА_3 в перерахунку пенсії, мотивуючу свою відмоту тим, що підстав для зарахування заробітної плати після 1992 року з врахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки немає в звязку з тим, що період не відповідає нормам передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення громадян СРСР». Застосовувати при обчисленні заробітної плати курс російського рубля немає підстав (ас.14-15).

Згідно із ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХП було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до підпункту "д" пункту 15 «Інструкції про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися районний коефіцієнт та надбавка.

Згідно із «Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій» від 03.08.1972 року, Законом СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1900 року особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсій враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта.

Також, неврахування відповідачем при розрахунку пенсії позивачу по справі ОСОБА_3 сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати суперечить положенням Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року на отримання, гарантованої міжнародною Угодою, пенсії в більшому розмірі. Відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, міжнародна угода, ратифікована Верховною ОСОБА_4 України має перевагу над чинним законодавством України, в тому числі і в галузі пенсійного забезпечення.

Статтею 6 даної Угоди визначено, що для встановлення права на пенсію, громадянам держав - учасниць Угоди, враховується трудовий стаж набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення пенсії проводиться з заробітку за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Оскільки позивач по справі ОСОБА_3 працював в районах Крайньої Півночі та подав відповідачу архівну довідку про заробітну плату, а тому відповідно на нього поширюється дія Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року і він має право на врахування районного коефіцієнту та північної надбавки при обчисленні пенсії за весь періоди роботи у даній місцевості.

Крім того, в «Долинському управлінні по підвищенню нафтовидачі пластів і капітального ремонту свердловин» позивач протягом всього часу роботи отримував заробітну плату в інвалютних карбованцях (що прирівнюється до курсу російського рубля у співвідношенні 1:1), однак відповідач зробив перерахунок заробітної плати в українських карбованцях, мотивуючи такі дії тим, що дане підприємство знаходилося на території України, а тому позивач не міг отримувати заробітної плати в російських рублях.

Відповідно до ст. 43 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також: додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим ч. 1 ст. 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

У липні місяці 2014 року позивачем по справі ОСОБА_3 подано відповідачу ОСОБА_5 довідку №468/04-01/Ц-2 від 14.07.2014 року про його заробітну плату у Долинському управлінні по підвищенню нафтовидачі пластів і капітального ремонту свердловин, яку він отримував у Ямало-Ненецкому автономному окрузі (РФ) в інвалютних карбованцях з районними коефіцієнтами та північними надбавками за період його роботи на даному підприємстві з 24.05.1988 року по 05.07.1994 року, яку йому перераховували в Ощадбанк СРСР на території України. У даній довідці вказано, що йому нараховувалися північні надбавки, районний коефіцієнт та польові надбавки, тобто кошти, які використовуються безпосередньо по місцю роботи. В даному випадку в Ямало-Ненецькому автономному окрузі (Росія) користувалися та користуються російськими рублями. Все це вказує на те, що в архівній довідці №468/04-01/Ц-2 від 14.07.2014 року заробітна плата вказана саме у інвалютних карбованцях (російських рублях), а не в карбованцях.

Відповідно до Декрету КМ України № 15-93 від 19.02.1993 року інвалютні карбованці не є іноземною валютою, а є умовною грошовою одиницею, яку використовували для безготівкового нарахування коштів радянським спеціалістам, які працювали за кордоном. Курс цієї умовної одиниці до карбованця СРСР становив один до одного.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні районних коефіцієнтів та надбавок та відмова врахувати заробітну плату по курсу російського рубля за період роботи в районах Крайньої Півночі є протиправними, а позов позивача по справі ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст.ст.18, 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 163,167,186,254 КАС України, суд,-

ОСОБА_4:

Позов ОСОБА_3 - задоволити частково.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо неврахування ОСОБА_3 при розрахунку пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати за період роботи на Крайній Півночі з 01 січня 1992 року по 07 липня 1994 року;.

Зобовязати Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 починаючи з 24.09.2016 року з урахуванням розміру заробітної плати, яку він отримував в «Долинському управлінні по підвищенню нафто видачі пластів і капітального ремонту свердловин» з 01 січня 1992 року по 07 липня 1994 року на підставі ОСОБА_5 довідки №468/04-01/Ц-2 від 14.07.2014 року.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо перерахунку у серпні місяці 2014 року заробітної плати ОСОБА_3, яку він отримував в інвалютних карбованцях за період з 01 грудня 1992 року по 07 липня 1994 року у «Долинському управлінні по підвищенню нафтовидачі пластів і капітального ремонту свердловин» по курсу українських карбованців.

Зобовязати Надвірнянське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_3 з 24.09.2016 року отриману за період з 01 грудня 1992 року по 07 липня 1994 року в «Долинському управлінні по підвищенню нафтовидачі пластів і капітального ремонту свердловин» по курсу російського рубля згідно ОСОБА_5 довідки №468/04-01/Ц-2 від 14.07.2014 року.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2017 року.