Справа № 813/1761/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

22 червня 2017 року справа № 813/1761/17
15год.56хв. зал судових засідань №6
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,
секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 митниці ДФС, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 04.01.2016 у справі №813/6010/15, а саме з 05.01.2016 по дату фактичного поновлення на посаді 09.06.2016 за виключенням податків і зборів.
Відповідач ОСОБА_3 митниця ДФС подала до суду заперечення на позовну заяву позивача, в яких просила суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обгрунтовані тим, що з огляду на вимоги ст. 236 КЗпП України підставою для виплати середнього заробітку незаконно звільненому працівнику є затримка і виконання рішення про поновлення на роботі, а обов'язок щодо виплати настає у разі допущення затримки власником або уповноваженим їм органом для виконання рішення про поновлення на роботі. Крім того, зазначає, що в постанові Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 чітко вказаний період вимушеного прогулу, а саме з 27.01.2015 по 28.12.2015, які виплачені ОСОБА_3 митницею ДФС. Також зазначає, що відповідно до доказів, які містяться в матеріалах справи виконавчий лист виданий тільки на стягнення середньомісячної заробітної плати, на підставі якого відкрите виконавче провадження, яке виконане віповідачем. Тому вважає, що ОСОБА_3 митниця ДФС виплатила всю суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а період з 05.01.2016 по 09.06.2016 судом у справі №813/6010/15 не розглядався, а тому підстави для виплати заробітної плати у відповідача відсутні.
Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Просив суд позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
Суд встановив, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 у справі №813/6010/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ОСОБА_3 митниці ДФС виконана відповідачем 09.06.2016, відповідно до наказу Державної фіскальної служби України №2282-о від 08.06.2016 «Про виконання рішення суду» наказом ОСОБА_3 митниці ДФС №2030-к від 09.06.2016 «Про поновлення на посаді» ОСОБА_1 поновлено на посаді з 27.10.2015.
З огляду на затримку у виконанні судового рішення, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача ОСОБА_3 митниці ДФС середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення суд виходив з такого.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Судове рішення, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, відповідно до ч.2 ст.257 КАС України є підставою для його виконання.
За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, відповідно до ч.1 ст. 258 КАС України видається один виконавчий лист.
Статтею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Згідно з ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв рішення про звільнення працівника.
Таким чином, рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.
Суд зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.
Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23.06.2015 у справі №2а-3138/10/0370.
Суд встановив, що наказом ОСОБА_3 митниці ДФС від 09.06.2016 №230-к «Про поновлення на посаді», позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника ОСОБА_3 митниці ДФС з 27.10.2015.
Отже, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2015 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника ОСОБА_3 митниці ДФС виконана відповідачем лише 09.06.2016. Крім цього, за період після прийняття постанови суду про поновлення позивача на роботі по день її поновлення, не виплачено заробітну плату за час затримки виконання судового рішення.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.
Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 (справа «Жовнір проти України»). Суд зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.
Право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.
Стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно з ст. 236 КЗпП України, у якій визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Суд також враховує, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 04.01.2016 у справі про поновлення ОСОБА_1 на посаді, відповідач виконав лише 09.06.2016.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що відповідач допустив затримку виконання судового рішення, що підлягало негайному виконанню та в такий спосіб порушив охоронювані КЗпП України права ОСОБА_1 Тому, права, поновленого судом на роботі ОСОБА_1 необхідно відновити у передбачений ст.236 КЗпП України спосіб - шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
При виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду ОСОБА_3 митниці ДФС необхідно вирахувати всі обов'язкові платежі та збори.
Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Згідно з розрахунком ОСОБА_3 митниці ДФС середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 401,10грн. з врахуванням податків та зборів.
Суд встановив, що час затримки виконання судового рішення становить 107 днів (з 05.01.2016 по 08.06.2016), що також підтверджується розрахунком середньої заробітної плати, проведеного ОСОБА_3 митницею ДФС.
Помилковим є посилання позивача на розрахунок періоду часу затримки виконання рішення суду по 09.06.2016, оскільки позивача поновлено на посаді з 09.06.2016 та відповідно такий період закінчився 08.06.2016.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 236 Кодексу законів про працю України, суд, -
адміністративний позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.
Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя А.Г. Гулик