Справа № 161/238/17
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 червня 2017 року м. Київ К/800/20794/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 році згідно частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради здійснити перерахунок та виплату позивачу разової грошової допомоги до 05 травня 2016 року році згідно частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з врахуванням виплачених коштів.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково застосували до спірних правовідносин норми постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, які звужують обсяг встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" прав та пільг учасників бойових дій.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Законом України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набрав чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, із набранням чинності Законом України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

02 березня 2016 року Кабінетом Міністрів прийнято постанову № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Виплата позивачу у 2016 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня проведена у розмірі, визначеному постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 141.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем у 2016 році було виконано в повному обсязі зобов'язання перед позивачем щодо виплати вказаної допомоги.

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко