Справа № 826/8348/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 травня 2017 року № 826/8348/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві та просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві в частині звільнення ОСОБА_1, поновити на посаді ОСОБА_1, зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 розділу X? «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію», стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві протиправно звільнено останнього із займаної посади через скорочення штатів, оскільки жодних повідомлень (попереджень) про звільнення відповідачем - 3 ОСОБА_1 не було здійснено. З огляду на вказані обставини, позивач стверджує, що він був позбавлений можливості подати свою кандидатуру для подальшого проходження служби в поліції.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що його звільнення відбулося на підставі Закону України «Про національну поліцію», який, в свою чергу, станом на час прийняття оскаржуваного рішення не набрав чинності.

Представники Головного управління Національної поліції у м. Києві та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві проти позову заперечили з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Представник Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не подав, відношення до позову не виловив.

З огляду на вказані обставини, судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06.11.2015 №1019 о/с майора міліції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу карного розшуку Солом'янського управління у відповідності з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі п.п. «г» (через скорочення штатів) пункту 64 у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік).

Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а його порушені права та охоронювані інтереси мають бути відновлені шляхом поновлення останнього на займаній посаді.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень сторін, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIІI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення про проходження служби, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Дана позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 № 753/11/13-10 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 580-VIІI Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

При цьому, повідомлення про можливе звільнення через скорочення штатів в силу Закону № 580-VIІI законодавець пов'язав не з моментом набрання чинності останнього, а з моментом його опублікування, яке було здійснено 06.08.2015.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Таким чином, доводи позивача в частині не попередження останнього про звільнення через скорочення штату та відповідно позбавлення останнього можливості подати свою кандидатуру для подальшого проходження служби в поліції є необґрунтованими та безпідставними.

Водночас, згідно п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Разом з цим, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI).

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону (п. 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI).

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що Законом № 580-VIІI передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тобто, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб встановлений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що Закон № 580-VIІI був опублікований 06.08.2015 в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06.11.2015.

Між тим, згідно наявних в матеріалах справи документів, судом вбачається, що ОСОБА_1 рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації не подавав. Також відсутні відомості про надходження заяви від позивача на службу до поліції.

З огляду на вказане, суд дійшов до висновку, що позивач не скористався наданим йому Законом № 580-VIІI правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в свою чергу в контексті п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI вважається відсутністю згоди на проходження служби в поліції.

Разом з цим, суд відхиляє покликання позивача на його переважне право на залишення на роботі в органах внутрішніх справ, оскільки судом не встановлено, що останнім виявлено бажання на проходження служби в поліції шляхом подачі відповідного рапорту чи заяви.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на норми Кодексу законів про працю України судом також до уваги не беруться, оскільки як було зазначено вище норми Закону № 580-VIІI є пріоритетними по відношенню до Кодексу законів про працю України.

При цьому, Закон № 580-VIІI є чинним, його положення, ані в окремих його частинах, ані в цілому судом незаконними/нечинними та такими, що суперечать нормативно - правовим актам вищої юридичної сили не визнавалися.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та утворено Головне управління Національної поліції у м. Києві.

Одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях. Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, оговорена в Законі.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, що додається до цього Наказу, в тому числі були скасовані штати і скорочені посади Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві.

З урахуванням зазначеного, стосовно позивача судом не встановлено обмежень, які б перешкоджали відповідачу - 3 (за умови дотримання встановленої законодавством процедури) приймати рішення про його звільнення через скорочення штатів. А у зв'язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ у Головного управління Міністерства внутрішніх справ відповідно була відсутня можливість використати ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві при прийняті наказу від 06.11.2015 за №1019 о/с діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування останнього задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначить наступне.

Згідно п. 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Приймаючи до уваги те, що судом не встановлено незаконного звільнення позивача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для поновлення останнього. Окрім того нормами чинного законодавства (в тому числі ст. 49 2 Кодексу законів про працю України) не передбачено переведення особи при звільненні з роботи на підприємстві, в установі, організації на іншу роботу в іншому підприємстві, в установі, організації.

В контексті наведеного, суд відмовляє в задоволені позовних про стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки факту наявності вимушеного прогулу судом в ході розгляду справи не встановлено.

Що ж стосується позовних вимог про зобов'язання Головного управління Національної поліції у м. Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 розділу X? «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» в Подільському районному управлінні поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 52 Закону № 580-VIІI з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс).

Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на прийняття на службу та зайняття вакантної посади.

Конкурс проводиться відповідно до Типового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади (далі - Типовий порядок проведення конкурсу), що затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Рішення про оголошення конкурсу приймає керівник органу поліції, якому надано право приймати громадян на службу в поліції та/або призначати на відповідну вакантну посаду.

Крім того, як було вже зазначено вище Законом № 580-VIІI, зокрема п. 9 розділу X? «Прикінцеві та перехідні положення» передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тобто, у Головного управління Національної поліції у м. Києві відсутній обов'язок щодо розгляду кандидатури позивача для зайняття посади в Подільському районному управлінні поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, оскільки судом в ході розгляду справи не встановлено обставин самостійного виявлення ОСОБА_1 бажання проходити службу в поліції. В той же час, відомості щодо оголошення конкурсу, і як наслідок доказів подання позивачем документів на проходження останнього матеріали справи не містять.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення і, як наслідком відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, позивачем не доведено обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги, у той час коли, відповідачем доводи останнього спростовано.

Керуючись ст. ст. 69-71,160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда