Справа № 812/571/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кисельова Є.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року справа №812/571/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Васильєвої І.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі № 812/571/17 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 8" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 26354,66 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2017 року Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 8" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення адміністративно - господарських санкцій за за 2016 рік у сумі 26 344,12 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій станом на 19 квітня 2017 рік у розмірі 10,54 грн., разом 26 354,12 грн. (а.с. 3-5).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 8" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 26 354,12 грн. відмовлено повністю (а.с. 91-93).

Позивач, вважаючи постанову суду першої інстанції такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що нормами статей 19,20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено, що підприємства, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативу робочих місць, а відповідач, на думку апелянта, не використав усіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів, а саме, не здійснив самостійний пошук безробітних осіб з інвалідністю для працевлаштування, а тому, повинен сплачувати адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, не звертався до центрів зайнятості з замовленням на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю (а.с. 98-99).

Апелянт у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, засобами електронного звязку надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому просив, серед іншого розглядати справи без його участі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Спірним питанням даної справи є правомірність застосування до відповідача адміністративно - господарських санкцій за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій, внаслідок не створення ним 1 робочого місця для працевлаштування інвалідів.

Позивач, Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є юридичною особою, ідентифікаційний код 13396264, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 11-12) та здійснює свою діяльність на підставі Положення про Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266 (надалі Положення).

Згідно з п. 5 Положення, відділення Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює, зокрема, збір сум адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; облік заборгованості по сплаті сум адміністративно - господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установам, організаціям у тому числі підприємствам, організаціям громадських організацій інвалідів, фізичним особам, які виконують найману працю, претензійно - позовну роботу в судах різних інстанцій (а.с. 7-10).

Відповідач, Комунальне підприємство Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 8" є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи - 32507163, місцезнаходження юридичної особи: 93108, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Жовтнева, буд. 311), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 61,62).

Відповідач зареєстрований у якості роботодавця у Луганському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, про що свідчить довідка фонду від 28 вересня 2009 року № 99 (а.с. 13).

Відповідно до матеріалів справи, 06 лютого 2016 року відповідачем, до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми № 10-ПІ.

Згідно вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 34 осіб, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу на підприємстві, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить - 0 осіб, а кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" повинна складати 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників 895 грн. 70 коп., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 26 344 грн. 12 коп., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 26 344 грн. 12 коп (а.с. 14).

13 лютого 2016 року, позивач звернувся до керівника Лисичанського міського центру зайнятості з листом № 04-03/184, в якому просив надіслати на адресу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів інформацію:

- чи надавалися, зокрема, КП «Лисичанська ЖЕК № 8» до Лисичанського міського центру зайнятості відомості про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування інвалідів, а також про випадки відмови вказаним підприємством у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялись центром зайнятості протягом 2016 року;

чи здійснювалось КП «Лисичанська ЖЕК № 8» замовлення до Лисичанського міського центру зайнятості замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю (а.с. 15).

Згідно розрахунку Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання КП Лисичанська ЖЕК № 8 нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році складає 26354,66 гривень. Крім того, у звязку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій, позивачем нараховано КП Лисичанська ЖЕК № 8 пеню у розмірі 10,54 грн. (а.с.19).

13 лютого 2017 року позивачем направлено лист за вих. № 04-03-186 до КП «Лисичанська ЖЕК № 8» в якому повідомив, що за невиконання вимог статті 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» останньому нараховано адміністративно-господарську санкцію у розмірі 26 344 грн. 12 коп., яку запропоновано сплатити до 15 квітня 2017 року, а також зазначив, що порушення строків сплати суми АГС тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення (а.с. 17).

Зазначений лист отримано відповідачем 18 лютого 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с 18).

Лисичанський міський центр зайнятості, листом № 8/05-436 від 06 березня 2016 року повідомив позивача, що КП Лисичанська ЖЕК № 8 подавало звіти про наявність вакансій для інвалідів, а саме, у липні 2015 року та у грудні 2015 року про наявність вакансії прибиральник службових приміщень, а також, про наявність посади двірника.

Центр зайнятості також зазначив, що протягом 2016 року випадків відмови вказаним роботодавцем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю не було та замовлення на професійне навчання або підготовку за потрібними професіями не здійснювалось (а.с. 16).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в України від 21 березня 1991 року № 875 XII (надалі Закон № 875875 XII), Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 (надалі Порядок № 70).

Частиною 3 Закону № 875XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі, спеціальні робочі місця, створювати для них належні умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державні службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

За змістом цієї норми, на думку апелянта, відповідачем не було виконано нормативу по створенню 1 робочого місця по працевлаштуванню інваліда, у звязку з чим, підприємство мало сплатити позивачеві адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до п. 2 Порядку № 70, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для неприпущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях субєкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом 2016 року надавались звіти до Лисичанського міського центру зайнятості за формою №3-ПН (а.с. 31-55), тобто, належним чином інформовано Центр зайнятості про наявність вільних робочих місць у Комунального підприємства Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 8 та потребу у направленні йому Центром зайнятості інвалідів для працевлаштування, однак, вищенаведені заходи не призвели до позитивних результатів щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Центром зайнятості інваліди для працевлаштування до відповідача не направлялися, так само як і не було безпосереднього звернення інвалідів до відповідача для працевлаштування. Фактів відмови підприємства в працевлаштуванні інвалідів центром зайнятості не зафіксовано.

Слід зазначити, що відповідачем фактично були створені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2016 році відповідно до нормативів встановлених ст. 19 Закону XII.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачем не були порушені вимоги Закону № 875-XII які передбачають відповідальність за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки КП Лисичанська ЖЕК № 8 належним чином інформувало центр зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 21-253а14 від 09 грудня 2014 року.

Посилання апелянта на ту обставину, що за даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік (форма 10-ПІ) відповідачем не виконано вимоги Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та не відраховано адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у розмірі середньорічної плати за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем фактично не були порушені вимоги Закону № 875-XII, які передбачають відповідальність за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, оскільки Комунальне підприємство Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 8належним чином інформувало центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування, адже саме Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи для інвалідів, з урахуванням рекомендацій МСЄК, наявності кваліфікації та знань.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції надана вірна правова оцінка обставинам справи, у звязку з чим, відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі № 812/571/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді: І.А. Васильєва

ОСОБА_2