Справа № 522/3852/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/3852/17

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси щодо відмови у здійсненні перерахунку раніше призначеної довічної пенсії по втраті годувальника за померлого ОСОБА_2 у розмірі 60% від суми місячного заробітку старшого прокурора району Рівненської області відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 12.07.2001року № 963-ІІІ, яка діяла на момент призначення пенсії, скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси № 18-08 від 11.01.2017 року про відмову їй у здійсненні перерахунку довічної пенсії по втраті годувальника за померлого ОСОБА_2 у розмірі 60% від суми місячного заробітку старшого прокурора району Рівненської області на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» у зв'язку із збільшенням посадового окладу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплатити позивачці пенсію по втраті годувальника без обмежень максимального розміру та у подальшому здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1, відповідно до частин 13, 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»" (зі змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 963-ІІІ, що діяла станом на грудень 2010 року), ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» у зв'язку із збільшенням посадового окладу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» в розмірі 60 % відповідно посади старшого прокурора району Рівненської області відповідно до довідки, що видана прокуратурою Рівненської області від 01.02.2017 № 18-08.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника з 2007 року відповідно до ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. ЇЇ чоловік ОСОБА_2 працював в органах прокуратури Рівненської області на посаді старшого помічника прокурора району та набув право на пенсію за вислугою років, у зв'язку з цим пенсію йому було призначено відповідно до ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. Після смерті чоловіка їй відповідно до ч. 16 ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру було призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 % середнього місячного заробітку за посадою, яку займав ОСОБА_2 на час виходу на пенсію. 30.01.2017 р. позивачка звернулась до відповідача із заявою про проведення з 01.01.2016 року перерахунку розміру її пенсії у зв'язку з підвищенням розміру посадових окладів працівників прокуратури. До свого звернення додала відповідну довідку про заробітну плату. Відповідач листом відмовив у здійсненні такого перерахунку. Позивачка вважає такі дії протиправними, оскільки при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-УІ зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, що і змусило звернутись з позовом до суду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Судом першої інстанції справа була розглянута у відповідності до ст. 183-2 КАС України в порядку скороченого провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 працював в органах прокуратури Рівненської області на посаді старшого прокурора прокуратури району та з 1996 року перебував на обліку в УПФУ в Приморському районі м. Одеси як отримувач пенсії, призначеної відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% з середнього заробітку старшого прокурора району Рівненської області.

Після смерті ОСОБА_2 відповідно до ч. 16 ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру ОСОБА_1 було призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 % середнього місячного заробітку за посадою, яку займав ОСОБА_2 на час виходу на пенсію (посвідчення серії С №155016 від 28.12.2006 року).

При зверненні 30.01.2017 року до УПФ України в Приморському районі м. Одеси із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з підвищенням розміру посадових окладів працівників прокуратури, позивачка отримала рішення №18 про відмову у проведенні такого перерахунку.

У згаданому рішенні від 01.02.2017 року УПФ в Приморському районі м. Одеси зазначило, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VІІІ внесено змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч.18 викладено у новій редакції. Також, положення ч.18 вищевказаної статті втратили чинність з набрання чинності Законом №1697- VІІ, а саме, з 15.07.2015 року. Тобто на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 року та на час звернення за перерахунком пенсії на підставі ч.18 ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність. Згідно з ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються КМУ, а останнім не визначено такого перерахунку, тому підстав для проведення перерахунку призначеної пенсії відсутні.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною 13 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру"" №1789-ХІІ, держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру"" №1789-ХІІ членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж

до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від

середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Частиною 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Даний Закон згідно пункту 1 Прикінцевих положень набрав чинності 01 січня 2015 року.

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Згідно з частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому зазначені зміни законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був їй гарантований статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Поряд з цим, на час звернення позивачки за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Норми законодавства, якими не встановлено право на перерахунок призначених прокурорам пенсій на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними.

Відсутність на час звернення позивача до відповідача затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій відповідача.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Пунктом 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116). У Рішенні від 2 березня 1999 року №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, з урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для перерахунку пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на час призначення пенсії ).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними, натомість відповідачем жодних порушень діючого законодавства не допущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Приморського районного суду м. Одеси ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 10 ст. 183-2, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 26.06.2017 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик