Справа № 640/6745/17
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/6745/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №9 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Харкові сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій працівника поліції неправомірними та протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо незаконного переслідування, незаконної зупинки транспортного засобу та по складанню протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №242782 від 26.04.2017 року. В обгрунтування зазначених підстав посилається на наступне. 26.04.2017 року о 15.50 год. в м. Харкові по вул. Шота Руставелі відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №242782, відповідно до якого: 26.04.2017 року в м. Харків по вул. Гімназійна набережна, 2, водій ОСОБА_1, керуючи TOYOTA LAND CRUISER 200, н.з. АХ9777АЕ, двічі не виконав вимогу про зупинку ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 122-2 КУпАП. Свідки чи потерпілі у протоколі не зазначені. Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення: «С протоколом не согласен, нарушений не допускал», Позивач категорично не згоден з тим, що ним було допущено вказане правопорушення, та вважає дії відповідача неправомірними та протиправними, а протокол незаконним та необгрунтованим. Виключний перелік підстав для зупинки поліцейським транспортного засобу передбачений ч.1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». На момент зупинки транспортного засобу позивача, жодної з наведених підстав для зупинки транспортного засобу позивача у відповідача не було. Більш того, відповідач не повідомив позивача на якій правовій підставі він зупинив ТЗ позивача, та на якій правовій підставі вимагав надання, та відповідно проводив огляд його водійських документів, чим грубо порушив норми ЗУ «Про національну поліцію», та відповідно, проголошені державою принцип верховенства права, принцип законності та принцип дотримання прав людини і громадянина. Складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР №242782 відносно позивача був складений з порушенням вимог ч.1 ст. 256 КУпАП, а саме не зазначено час вчиненого правопорушення, та не зазначені підстави для предявлення поліцейським вимоги про зупинку транспортного засобу. На думку, позивача, у нього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, оскільки вина у його вчиненні відсутня. За таких обставин, позивач вважає, що наявні всі підстави для визнання дій відповідача по переслідуванню та зупинці керованого позивачем транспортного засобу, перевірці документів, та складанню протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №242782 неправомірними та протиправними, та такими, що суперечать вимогам ЗУ «Про національну поліцію».

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність за наявними у справі документами.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи сповіщений судом своєчасно та належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.04.2017 року о 15 год. 50 хв. в м. Харків по вул. Шота Руставелі, 12 поліцейський роти №9 батальйону №1 УПП в м. Харків ДПП сержант поліції ОСОБА_2 склав протокол про адміністративне правопорушення серія БР №242782, відповідно до якого, 26.04.2017 року в м. Харків по вул. Гімназійна Набережна, 2, водій ОСОБА_1, керуючи TOYOTA LAND CRUISER 200, н.з. АХ9777АЕ, двічі не виконав вимогу про зупинку ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 122-2 КУпАП.

Як передбачано ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого дотримання законності.

Статтею 245 КУпАП передбачено своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи. З цією метою особа, що притягається до адміністративної відповідальності, наділяється відповідними правами та обов'язками.

Доказами, згідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

У відповідності до положень ст. 6 Закону України «Про національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами ст. 7 Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування техніч-них приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до положень п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, тощо.

Виключний перелік підстав для зупинки поліцейським транспортного засобу передбачений частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», відповідно до якої: поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути обєктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Даний перелік підстав є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається із матеріалів справи імовірною підставою для прийняття відповідачем рішення про переслідування та зупинку керованого позивачем транспортного засобу було порушення останнім Правил дорожнього руху.

Між тим, відсутність факту порушення позивачем по справі Правил дорожнього руху, як підстави застосування відповідачем превентивних заходів, у повному обсязі підтверджується долученою до матеріалів справи постановою Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2017 року по справі № 640/6620/17, якою було визнано протиправними дії поліцейського роти № 9 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Харкові сержанта поліції ОСОБА_2 при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БР № 664851 від 26.04.2017 року, про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БР № 664851 від 26.04.2017 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито. Але, дана постанова чинності не нвбула.

Відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Аллене де Рібемон проти Франції" від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету ОСОБА_3 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

За таких обставин, належні та достатні підстави для зупинення та переслідування керованого позивачем транспортного засобу у відповідача були відсутні, що, в свою чергу, свідчить про неправомірність вищезазначених дій.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо

доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому належних та допустимих доказів правомірності своїх дій відповідачем до суду надано не було.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів законності вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, а також наявності законних підстав для подальшого переслідування автомобіля під керуванням позивача.

За таких обставин, наявні усі підстави для визнання дій сержанта поліції ОСОБА_2 по переслідуванню, зупинці керованого позивачем транспортного засобу, неправомірними, та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Що стосується визнання дій відповідача неправомірними щодо складання протоколу, то слід зазначити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за статтею 122-2 КУпАП відноситься до компетенції суду відповідно до ст. 221 КУпАП,та судом встановлено, що справу про адміністративне правопорушення відносно позивача передано для розгляду до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Отже, тільки суд, в провадженні якого знаходиться вищезазначена справа в межах КУпАП, оцінює надану інформацію, перевіряє докази, опитує свідків, правопорушника, призначає у разі необхідності експертні консультації , виносить постанову по справі, в якій вказує наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях водія.

Проте, на день розгляду адміністративного позову, відсутні результати розгляду вищезазначеної адміністративної справи.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 252 КУпАП зазначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Що стосується встановлення вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, то оцінку доказів зібраних по справі про адміністративне правопорушення, в тому числі і самого протоколу, то це відноситься до компетенції того суду на розгляді якого знаходиться відповідна справа про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також тим, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що відповідач не мав законних підстав для переслідування та зупинення керованого позивачем транспортного засобу, а тому суд вважає доводи позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання дій відповідача неправомірними щодо незаконного переслідування та незаконної зупинки транспортного засобу позивача, в іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст.7,268,278,280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст.71,90,159,160,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії поліцейського роти № 9 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Харкові сержанта поліції ОСОБА_2 щодо незаконного переслідування та незаконної зупинки транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, н.з. АХ9777АЕ під керуванням ОСОБА_1 26.04.2017 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії цієї постанови.

СУДДЯ