Справа № 148/347/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/347/17

Головуючий у 1-й інстанції: Карнаух А.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про зобов'язання вчинити дії в порядку адміністративного судочинства,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про зобов'язання вчинити дії в порядку адміністративного судочинства.

Тульчинський районний суд Вінницької області постановою від 28.03.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі , решта осіб у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивачу 29.11.2016 року УПФУ видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії ААІ №803146 в зв'язку з призначенням пенсії за віком.

За даними трудової книжки серії БТ-1 № 8350206 ОСОБА_2 з 20.05.1990 року по 28.09.2010 року працювала на різних посадах у ВАТ «Тульчинський хлібокомбінат».

В довідці №97 від 21.05.2010 року про заробіток для обчислення пенсії, виданій ОСОБА_2 ВАТ «Тульчинський хлібокомбінат», зазначено, що її заробіток для обчислення пенсії за період 1995-2000 років становив 25216 грн.53 коп. В довідці також відображено заробіток за 1999 рік.

Згідно довідки комунальної установи « Тульчинський районний трудовий архів» від 09.11.2016 року № 348 заробітна плата ОСОБА_2 за 1999 рік в переданих до архіву первинних документах не значиться. Книга обліку нарахування заробітної плати інженерно-технічним працівникам та службовцям за 1999 рік на зберігання в архів не надходила.

З 30.09.2016 року позивач отримує пенсію за віком. Для призначення пенсії була взята архівна довідка про заробітну плату №348 від 09.11.2016 року за період з 01.01.1995 року по 31.12.2000 року, оскільки підприємство, де вона працювала знаходиться в стадії ліквідації з 2010 року ( ВАТ «Тульчинський хлібокомбінат» ).

Однак у вказаній довідці відсутні відомості за 1999 рік, тому що книга обліку нарахування заробітної плати інженерно-технічним працівникам та службовцям за 1999 рік на зберігання не надходила. Це суттєво вплинуло на розмір її пенсії.

20.12.2016 року позивач звернувся за перерахунком пенсії з більшого заробітку, надавши довідку про заробітну плату №976 від 21.05.2010 року, яку вона отримала ще до звільнення з роботи.

22.12.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до порядку визначення заробітної плати у разі втрати документів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №919 від 05.07.2006 року, яким встановлено, що для призначення пенсії за період страхового стажу застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу починаючи з 01.01.1998 року визначається даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків і державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Листом від 27.12.2016 року УПФУ у Тульчинському районі повідомило, що лише підтвердження первинними документами довідки дасть позивачу право на перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за 1999 рік, тому управлінням було проведено зустрічну перевірку ВАТ «Тульчинський хлібокомбінат» з метою підтвердження сум нарахованої заробітної плати за 1999 рік, про що позивача буде повідомлено додатково.

Листом від 21.02.2017 року позивача було повідомлено, що відповідно до листа арбітражного керуючого ОСОБА_3 від 21.01.2017 року первинні документи йому не передавались, тому в перерахунку пенсії їй було відмовлено через відсутність первинних документів.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи, прийшов до висновку, що відповідач діяв правомірно, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії у зв'язку із відсутністю необхідних первинних документів на підприємстві, що підтверджують відомості про нараховану заробітну плату позивачу за 1999 рік, які містяться в довідці № 97 від 21.05.2010 року.

Однак, колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі - Закону України № 1058-IV).

Відповідно до статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.3 статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, органи пенсійного фонду при обчисленні страхового стажу, керуються відповідними даними, що знаходяться системі персоніфікованого обліку, а у випадку обчислення страхового стажу, який був наявний у особи до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно статті 1 Закону України № 1058-IV, персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Статтею 21 Закону України № 1058-IV, поняття та особливості персоніфікованого обліку у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Так, згідно ч. 1 вказаної статті, облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; органів доходів і зборів; роботодавців; фізичних осіб; органів реєстрації актів громадянського стану; державної служби зайнятості; фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування; компанії з управління активами; зберігача; інших підприємств, установ, організацій та військових формувань.

Інформація з бази даних системи персоніфікованого обліку, що ведеться в електронній формі, може надаватися за запитом страхувальників або застрахованих осіб у вигляді документа, що відповідає вимогам законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України № 1058-IV, на кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті).

Положеннями статті 40 Закону України № 1058-IV встановлено, що для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2006 року № 919 затверджено Порядок визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату затвердженого.

Згідно п.1 вказаного Порядку, цей Порядок встановлює механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи, страховий стаж якої починаючи з 1 липня 2000 р. становить менш як 60 місяців, за основним місцем роботи за період страхового стажу до 1 липня 2000 р. за умови відсутності заробітної плати (доходу) за будь-які інші 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 р. у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) у звязку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин.

Заробітна плата (дохід) для призначення пенсії за період страхового стажу застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу починаючи з 1 січня 1998 р. визначається за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків і Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (п. 2 цього ж Порядку).

За змістом п. 3 Порядку, за період до 1 січня 1998 р. та у разі відсутності даних у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків і Державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування заробітна плата (дохід) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується під час призначення пенсії, визначається:

1) за наявності підприємства, установи, організації, де працювала особа, або їх правонаступника - виходячи з розміру середньої заробітної плати за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації, що склалася у кожному місяці роботи, за який втрачено документи про нарахування та виплату заробітної плати (доходу).

За відсутності на підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника відповідної професії (посади) заробітна плата визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника, що склалася у кожному місяці роботи, за який втрачено документи.

У випадку повної втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) за відповідний період заробітна плата визначається за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації за календарний рік, що передує року, з якого призначається пенсія.

При цьому коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який визначається заробітна плата, календарного року, що передує року, з якого призначено пенсію.

Таким чином, за загальним правилом, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії за період страхового стажу застрахованої особи починаючи з 1 січня 1998 року визначається за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків і Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, а починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, лише у випадку відсутності відповідних відомостей про заробітну плату особи у період до 1 липня 2000 року розмір заробітної плати за потрібний період можна розраховувати виходячи з розміру середньої заробітної плати за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві.

Згідно з матеріалами справи, відповідач вважає непідтвердженим розмір заробітної плати нарахований позивачу за 1999 рік, зазначений у наданій ним довідці №97 від 21.05.2010 року.

Разом з тим, в матеріалах справи, наявна видана Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області довідка форми ОК-5 від 01.03.2017 року, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_2, за період з 1999 року по 2013 рік включно, відповідно до якої, розмір заробітної плати позивача є аналогічним розміру вказаному у поданій для перерахунку пенсії довідці.

Відповідно до ч.2 статті 22 Закону України № 1058-IV, відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються: виконавчими органами Пенсійного фонду для:

-підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування;

-обчислення страхових внесків;

-визначення права застрахованої особи або членів її сімї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом;

-визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом;

-надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування";

-надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій;

-надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду.

Таким чином, відповідач фактично маючи необхідні йому фактичні дані про розмір заробітної плати позивача за 1999 рік у персоніфікованій системі, відповідно до зазначеногоне тільки має право, а й зобов'язаний використати її для перерахунку пенсії позивача відповідно до його заяви.

В силу статті 7 цього ж Закону, загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється зокрема за принципами :

- законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

- диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу);

-державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом;

-відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Відповідач в свою чергу, всупереч закону, тобто неправомірно, зобов'язав позивача вчиняти ряд дій спрямованих на надання Пенсійному фонду первинних документів з метою підтвердження інформації яка в нього і так наявна в системі персоніфікованого обліку, чим допустив порушення вказаних принципів загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у здійснення перерахунку пенсії діяв в порушення вимог чинного законодавства, що як наслідок свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 159 КАС України,судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про зобов'язання вчинити дії в порядку адміністративного судочинства скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з врахуванням заробітної плати за 1999 рік відповідно до даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, довідки ОК-5, починаючи з 30.09.2016 року .

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5