Справа № 182/1338/17
Суддя: Рибакова В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/1338/17
Провадження № 2-а/0182/261/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рибакова В.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Він є учасником бойових дій. Згідно зі ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій повинна щорічно, до 05 травня, виплачуватися разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, що складає 5650,00 грн.

Незважаючи на це, відповідач у 2016 року здійснив йому виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня лише у розмірі 920,00 грн. Вказаний розмір допомоги встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02.03.2016 року № 141.

У листопаді 2016 року він звернувся до відповідача з проханням про виплату йому недоплаченої допомоги у розмірі 4730,00 грн., однак відповідач листом № В-570 від 09.12.2016 року відмовив йому у виплаті недоплаченої допомоги, вказавши, що разова допомога йому була виплачена згідно чинного законодавства України у розмірі 920,00 грн. Вважає такі дії відповідача незаконними.

Просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача (невиплату йому як учаснику бойових дій у 2016 році щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком (тобто у розмірі 5650,00 грн.); зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням проведених виплат.

Відповідач отримав копію ухвали судді про відкриття скороченого провадження та копії матеріалів справи (а.с.12), однак заперечень проти позову не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення Серія АА № 092013 від 29.04.2008 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а.с.8).

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога.

Враховуючи те, що позивач є учасником бойових дій, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є учасниками бойових дій, тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий звязок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни - учасників бойових дій.

Як вбачається з листа № В-570 від 09.12.2016 року (а.с.7) відповідач, розглянувши заяву позивача, повідомив, що позивачу була виплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік у розмірі 920,00 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02.03.2016 року № 141.

Згідно ст.3 ОСОБА_2 України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Згідно ст.8 ОСОБА_2 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Відповідно до ст.46 ОСОБА_2 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щорічна разова грошова допомога для учасників бойових дій є формою соціального забезпечення громадян, які, відповідно до спеціального закону, є учасниками бойових дій. Тобто, фактично ця допомога є формою реалізації конституційного права громадян, які є учасниками, ветеранами чи інвалідами війни, на соціальний захист.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с.21, п.31).

Враховуючи обставин справи, суд вважає, що позивач мав законні сподівання щодо отримання до 05 травня за 2016 рік разову грошову допомогу у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, що складає 5650,00 грн., у відповідності до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату грошової допомоги учасникам бойових дій - ветеранам війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена пільга. У справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Відповідно до ст.22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом 1 пункту 20 розділу II Закону України № 107-VI від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» вказану норму викладено в новій редакції і встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зокрема, щодо викладення в іншій редакції на цей рік статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із ч.2 ст.152 ОСОБА_2 України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин діяла редакція частини пятої ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року N 3551-XII, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком і зазначена редакція не призупинялась і зміни до неї не вносились.

Водночас, Кабінет Міністрів України у п.п.2) п.1 Постанови «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02.03.2016 року № 141 установив, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920 грн. Тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною пятою статті 12 цього Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році підлягає застосовуванню не Постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 02.03.2016 року № 141, а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року N 3551-XII, який має вищу юридичну силу, частина пята статті 12 якого передбачає виплату цієї допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Аналогічні висновки містяться в Постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справі N 21-6508а15 від 10.02.2016 року, які відповідно до ст. 244-2 КАС України є обовязковими для всіх судів України.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати розмір щорічної разової грошової допомоги, суд виходить з того, що згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положеннями ч.3 ст.28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобовязання взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стосовно судового збору суд зазначає наступне.

Позивач, згідно п. 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому при подачі позову судовий збір ним не сплачувався.

Відповідно до п. 19 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчі органи міських рад, на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються.

Відповідно до Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», доданої до Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що судовий збір з Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації стягуватись не повинен.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,7,9-15,17,18,71,86,94,99,159-163,167,183-2,244-2 КАС України, ст.ст. 3,8,19,22,46,58,152 ОСОБА_2 України, ст.ст. 5,6,12,17,17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо невиплати у 2016 році ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Зобовязати Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_3