Справа № 809/774/17
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р. Справа № 809/774/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Назарук В.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування наказу, припису та постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування наказу №456-Д від 07.04.2017, припису №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017 та постанови №09-17-021/191 від 04.05.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою розгляду звернення ОСОБА_5 від 03.03.2017 на підставі наказу №456-Д від 07.04.2017 працівниками відповідача була проведена позапланова перевірка з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог законодавства про працю. За результатами вказаної позапланової перевірки представниками ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області складено акт перевірки від 12.04.2017 №09-17-0100/228 та припис від 12.02.2017 №09-17-0100/228-189, згідно яких встановлено порушення позивачем вимог статті 29, ч.1 ст.50, ст. 70, ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України та ч.2 ст.30, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», за які на підставі постанови №09-17-021/191 від 04.05.2017 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано штраф в розмірі 3200,00 грн. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки на підставі звернення ОСОБА_5 від 03.03.2017, оскільки остання з таким зверненням на гарячу урядову лінію не зверталась. Таким чином, на думку представника позивача ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області безпідставно прийняло наказ №456-Д від 07.04.2017 про проведення позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Також, представник позивача вважає, що працівники відповідача під час позапланової перевірки вийшли за межі наданих їм повноважень, оскільки здійснили перевірку питань, які не були зазначені в зверненні від 03.03.2017 та не стосувалися субєкта звернення ОСОБА_5 При цьому, на думку представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, виявлені під час перевірки порушення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, а тому припис №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017 та постанова №09-17-021/191 від 04.05.2017 є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення заявленого позову заперечила з підстав, наведених в письмовому запереченні (а.с.31-36). В обґрунтування своєї правової позиції зазначила, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства. У задоволені позову просила відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

З 11.04.2017 по 12.04.2017 головним державним інспектором відділу з питань за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_6, на підставі наказу відповідача від 07.04.2017 №456-Д (а.с.43) та направлення на перевірку від 07.04.2017 №04-13/15-10/2557 (а.с.44), було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства про працю фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Підставою для проведення позапланової перевірки стало звернення ОСОБА_5 на урядову гарячу лінію від 03.03.2017 про можливі порушення законодавства про працю фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (а.с.37-40).

За результатами вказаної позапланової перевірки представниками ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області складено акт перевірки від 12.04.2017 №09-17-0100/228 (а.с.47-50) та припис від 12.02.2017 №09-17-0100/228-189 (а.с.51), згідно яких встановлено порушення позивачем вимог статті 29, ч.1 ст.50, ст. 70, ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України та ч.2 ст.30, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці». На підставі виявлених під час перевірки порушень відповідач прийняв постанову №09-17-021/191 від 04.05.2017 та застосував до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 штраф в розмірі 3200,00 грн.(а.с.56).

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» .

Відповідно до статті 1 вказаного Закону державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 4 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

В свою чергу, процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». При цьому, позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Також, частиною 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоровю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

В матеріалах справи міститься згода Державної служби України з питань праці від 17.03.2017 №3040/4.3/4.2-ДП-17 на проведення позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (а.с.42).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області прийняло наказ від 07.04.2017 №456-Д «Про проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3Д.» на підставі звернення ОСОБА_5 від 03.03.2017 про можливі порушення позивачем законодавства про працю. Однак, в позовній заяві та під час судового розгляду представник позивача зазначила, що ОСОБА_5 не зверталась на урядову гарячу лінію з вищевказаним зверненням від 03.03.2017.

З метою перевірки наведених обставин, суд 20.06.2017 в судовому засіданні допитав як свідка ОСОБА_5 та встановив, що дана особа дійсно особисто не зверталась на урядову гарячу лінію із зверненням від 03.03.2017 про можливі порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 законодавства про працю та не долучала копій жодних документів. При цьому, ОСОБА_5 повідомила суд, що вищевказане звернення від 03.03.2017 було здійснено її родичем без відома ОСОБА_5, про що було повідомлено ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області заявою від 07.04.2017 (а.с.81). Окрім цього, згідно вказаної заяви від 07.04.2017 ОСОБА_5 повідомила відповідача, що не має жодних претензій до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, оскільки виплата заробітної плати з нею проведені в повному обсязі, а вказане звернення від 03.03.2017 є безпідставним та відповідно до Закону України «Про звернення громадян» не підлягає розгляду.

Суд звертає увагу на те, що основні принципи проведення державного нагляду (контролю) наведені в статті 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Так, державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, об'єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок субєктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв (абзац шостий статті 3 Закону).

Тобто, з огляду на наведене вище, відповідач після отримання зверненням від 03.03.2017 про можливі порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 законодавства про працю був зобовязаний перевірити вказане звернення на предмет належності його ОСОБА_5 як заявнику.

За відсутності вказаних дій, ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області безпідставно та необґрунтовано прийняло наказ від 07.04.2017 №456-Д «Про проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3Д.», що, в свою чергу, є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Що стосується дій ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області щодо проведення даної позапланової перевірки, оформленої актом перевірки №09-17-0100/228 від 12.04.2017, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов'язані, зокрема, не допускати здійснення заходів державного нагляду (контролю) та інших заходів, що не відповідають або не встановлені цим Законом.

Натомість, частиною 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що під час проведення позапланового заходу зясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обовязковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Зважаючи на зміст акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №09-17-0100/228 від 12.04.2017 суд встановив, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області під час позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 були досліджені не лише питання зазначені в зверненні ОСОБА_5 від 03.03.2017, але й питання, які стосувались інших працівників позивача.

Таким чином, представник відповідач під час проведення позапланової перевірки позивача вийшов за межі повноважень, які були визначені змістом звернення ОСОБА_5 від 03.03.2017. Окрім цього, враховуючи те, що відповідач протиправно прийняв наказ від 07.04.2017 №456-Д «Про проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3Д.», то відповідно дії ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області щодо проведення даної позапланової перевірки, оформленої актом перевірки №09-17-0100/228 від 12.04.2017, також є протиправними, оскільки вчинені без належних правових підстав та всупереч вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Щодо порушень вимог трудового законодавства, які зазначені в акті позапланової перевірки №09-17-0100/228 від 12.04.2017 і слугували підставами для прийняття припису №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-17-021/191 від 04.05.2017, то суд зазначає, що вказані порушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

Зокрема, не відповідає дійсності факт порушення позивачем статті 29 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) щодо не ознайомлення ОСОБА_5 з правилами внутрішнього трудового розпорядку при прийняття на роботу. Так, суд встановив, що згідно наказу від 02.12.2016 №1 «Про прийом на роботу ОСОБА_5Р.» даний працівник ознайомлений та згідний з правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами праці на робочому місці, з вимогами охорони праці та пожежної безпеки, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_5 в зазначеному наказі (а.с.77).

Що стосується порушення позивачем вимог частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», а саме незабезпечення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи, то суд вказує на таке.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Суд встановив, що в табелях обліку використання робочого часу за березень 2017 року зазначено відомості про фактичне відпрацювання працівниками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 186 год., з них 11 год. робота у святковий день - 08.03.2017. Оплата праці за відпрацьовані години у святковий день оплачена вказаним працівниками в подвійному розмірі відповідно до статті 107 КЗпП України.

Щодо зауважень відповідача про невідображення в табелі використання робочого часу розміру оплати праці, то суд звертає увагу на те, що форма табелю обліку використання робочого часу затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 № 489 Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці. Згідно примітки до Типової форми № П-5, яка затверджена вищевказаним Наказом та встановлює типову форму Табелю обліку використання робочого часу встановлено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) розрахунок підсумованого фонду робочого часу за місяць, по кожному працівнику. При цьому фонд робочого часу не повинен перевищувати нормальної його тривалості.

Відповідно до пункту 2 примітки до типової форми Табелю обліку використання робочого часу встановлено, що дана форма носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень. При необхідності форма може бути доповнена іншими показниками, необхідними для обліку на підприємстві.

Таким чином, затверджена наказом № 489 від 05.12.2008 форма Табелю обліку використання робочого часу носить рекомендаційний характер.

Вказане положення підтверджується також листом Державної служби статистики України від 12.01.2012 № 9/4-10/9 Щодо заповнення табеля обліку використання робочого часу. Так, згідно абзацу 4 зазначеного листа, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці. На практиці табель використовується також для інших цілей, тому підприємство при необхідності має право застосовувати й іншу форму табеля, але при цьому обов'язковим для респондентів є наявність первинного обліку показників щодо використання робочого часу, явок та неявок працівників, які визначено формами державних статистичних спостережень з праці.

В звязку з наведеним, суд бере до уваги доводи представника позивача, що оплата праці працівників ведеться за системою посадових окладів, а тому табель обліку використання робочого часу є носієм інформацію лише про явку та неявку працівників.

Окрім цього, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що передбачена абзацом 4 частини 1 статті 265 КЗпП України відповідальність роботодавців у вигляді штрафу настає лише за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, а не за неналежне ведення документації щодо обліку робочого часу. Таким чином, для застосування санкції у вигляді штрафу має значення встановлення обставин фактичної виплати працівникові належного йому заробітку в розмірі, що є нижчим від мінімально встановлених Державою гарантій оплати праці.

Щодо порушень частини 1 статті 50 та 70 КЗпП України, то суд зазначає таке. Статтею 50 КЗпП України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Відповідно до статті 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

Згідно статті 69 КЗпП України на підприємствах, в установах, організаціях, зупинення роботи яких неможливе з виробничо-технічних умов або через необхідність безперервного обслуговування населення, а також на вантажно-розвантажувальних роботах, пов'язаних з роботою транспорту, вихідні дні надаються в різні дні тижня почергово кожній групі працівників згідно з графіком змінності, що затверджується власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

Представник позивача повідомила суд, що діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 повязана з обслуговуванням населення, а тому немає загального вихідного дня. В даному випадку відповідачем взято до уваги робочий тиждень з 06.03.2017 по 12.03.2017, в якому був вихідний день 08.03.2017, обставини щодо якого були досліджені судом вище. При цьому, позивачем запроваджено графік змінності працівників, згідно якого надаються різні дні відпочинку.

Що стосується порушень частини 1 статті 94 КЗпП України та частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», а саме нарахування в заниженому розмірі заробітної плати ОСОБА_10, то суд звертає увагу на таке.

Підставою для нарахування заробітної плати є табель обліку робочого часу, який ведеться позивачем в днях, а не в годинах. Відповідно, заробітна плата розраховується також за відпрацьовані дні, шляхом множення середньоденної зарплати у відповідному місяці на кількість відпрацьованих днів в цьому місяці, а не годин. Так, посадовий оклад вищевказаного працівника становить 3300,00 грн. В березні місяці ОСОБА_10 відпрацьовано 14 робочих днів, оскільки остання приступила до виконання трудових обовязків з 14.03.2017. Всього робочих днів в березні 2017 року було 22 дні. Так, середньоденна зарплата вказаного працівника в березні становила 3300:22=150,00 грн. Заробітна плата ОСОБА_10 за березень 2017 року нарахована в розмірі 150*14=2100,00 грн. Таким чином, позивач вірно нарахував ОСОБА_10 заробітну плату за березень 2017 року, а тому зазначення в акті перевірки №09-17-0100/228 від 12.04.2017 порушень частини 1 статті 94 КЗпП України та частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» є безпідставним та не відповідає дійсності.

Однією із вимог, заявлених позивачем є вимога про визнання протиправним та скасування припису №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017 прийнятого за результатами позапланової перевірки позивача. Вказаний припис містить фіксацію норм законодавства, які на думку відповідача порушив позивач, вимогу усунути порушення вимог вказаного законодавства та вимогу дотримуватись норм законодавства про працю.

У відповідності до підпункту 50 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку роботодавцям, субєктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообовязкового державного страхування обовязкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

Згідно пункту 8 статті 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання.

При цьому, оформлення припису у вигляді загальних формулювань встановлених порушень норм законодавства без конкретного опису такого порушення та вимога про усунення порушень норм законодавства без зазначення конкретних дій, які повинна вчинити особа, є недопустимими, з врахуванням обовязку його виконання особою, якій спрямована вказана вимога та можливості притягнення її до відповідальності за невиконання вимог цього припису. Вказане стосується і вимоги оскаржуваного припису дотримуватись позивачу норм законодавства про працю.

Крім цього, під час розгляду справи встановлено, що оскаржуваний припис ґрунтується на порушеннях, наявність яких не підтверджена під час розгляду справи, в звязку з вищевказаним припис №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності прийняття ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-17-021/191 від 04.05.2017, то суд звертає увагу на те, що процедуру накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509.

Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, за результатами розгляду справи про накладення штрафу уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

В даному випадку, за наслідками розгляду справи щодо накладення фінансових санкцій на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 заступником начальника ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_11 04.05.2017 прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-17-021/191 в розмірі 3200,00 грн. (а.с.56).

Як встановлено судом вище, порушення вимог трудового законодавства, які вказані в акті перевірки №09-17-0100/228 від 12.04.2017 і слугували підставами для прийняття припису №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-17-021/191 від 04.05.2017, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи по суті.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони в тому числі обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, в силу вимог частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а обов'язок доказування в адміністративних справах про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на відповідача, суд вважає, що представником позивача належними та допустимими доказами спростовано вказані в акті перевірки факти порушень вимог трудового законодавства, а відповідачем не підтверджено правомірність вчинених дій повязаних з проведенням позапланової перевірки та прийняття наказу №456-Д від 07.04.2017, припису №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017 та постанови №09-17-021/191 від 04.05.2017. В звязку з наведеним, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат, які за результатами розгляду справи розподіляються між сторонами за правилами, врегульованими статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до глави 6 Кодексу адміністративного судочинства України склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Представником позивачем не доведено, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., згідно акту №1 прийому виконаних робіт та наданих послуг за Договором про правову допомогу №09/2017 на користь адвоката ОСОБА_1 сплачена, оскільки вказаний акт не є документом, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Будь-яких інших фінансових документів (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) суду не надано.

Таким чином, позивач не довівши факту відповідності заявленої до стягнення суми законодавчо встановленому граничному розміру витрат на правову допомогу, не подавши суду розрахунку таких витрат, а також їх складових, без належного правового обґрунтування та доказів понесених витрат заявила вимоги про відшкодування 3000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 30.10.2014 №К/800/11/14 та від 24.12.2014 №К/800/19221/13.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно п.20 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, структурні підрозділи виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об'єднаних територіальних громад, на які покладені функції із здійснення контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення. Тобто відповідач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, сплачений судовий збір в сумі 3840,00 грн. підлягає стягненню на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з Державного бюджету України.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області про проведення позапланової перевірки ОСОБА_3 №456-Д від 07.04.2017.

Визнати протиправними дії ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області щодо проведення позапланової перевірки, оформленої актом перевірки №09-17-0100/228 від 12.04.2017.

Визнати протиправним та скасувати припис ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області №09-17-0100/228-189 від 12.04.2017.

Визнати протиправною та скасувати постанову ОСОБА_4 Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-17-021/191 від 04.05.2017.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір в сумі 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 23.06.2017.