Справа № 761/44506/16-а
Суддя: Рибак М. А.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/149/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Києві молодшого лейтенанта Кукси Вадима Вікторовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою до інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Києві молодшого лейтенанта Кукси В.В. (далі по тексту - відповідач) про визнання дій незаконними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неправомірно склав постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки сама постанова не відповідає вимогам закону, а дії відповідача при її винесенні були незаконними, оскільки останній неправомірно звинуватив позивача в порушенні п. 8.7 3 е) Правил дорожнього руху.

Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати дії інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Києві молодшого лейтенанта Кукси Вадима Вікторовича щодо складання постанови серії АР № 283159 від 03.12.2016 року про адміністративне правопорушення незаконними; визнати постанову серії АР № 283159 від 03.12.2016 року про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили суд про його задоволення, при цьому позивач надав пояснення, що під час складання постанови не погоджувавсяз з правопорушенням.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечень, які б спростовували доводи позивача, а також доказів правомірності своїх дій суду не надав.

Неявка відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 128 КАС України не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, враховуючи також те, що поважних причин неявки в судове засідання відповідачем не надано.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що знаходилась в автомобілі разом з ОСОБА_1 та зазначила, що останній здійснював рух через перехрестя на зелений сигнал світлофора.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надав пояснення, що бачив як сталась дорожньо-траснпортна пригода за участю ОСОБА_1, оскільки в той час знаходився неподалік біля кінотеатру "Київська Русь". Зазначив, що водій ОСОБА_1 здійснював рух на зелений сигнал світлофора.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03 грудня 2016 року відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 283159 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивач здійснив рух через перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

Позивач, не погоджуючись з даною постановою, звернувся до суду.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП України передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За змістом рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі N 1-11/2015 убачається, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд відзначає, що поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не складався, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

За правилами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Наразі, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення, при цьому пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектором відібрано не було.

Також, відповідачем не було доведено суду того, що позивач здійснював рух через перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

З аналізу тексту постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності без наявності відповідних доказів та з порушенням встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови, суд вважає, що остання підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про задоволення позовув частині визнання дій інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Києві молодшого лейтенанта Кукси Вадима Вікторовича щодо складання постанови серії АР № 283159 від 03.12.2016 року про адміністративне правопорушенн та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 283159 від 03.12.2016 року про адміністративне правопорушення.

Щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

Оскільки питання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є компетенцією адміністративного суду, так як в даному випадку справа розглядається не в порядку КУпАП, а в порядку КАСУ, вимогами якого в разі визнання постанов незаконними не передбачено одночасне закриття провадження у справі, то у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 252, 254, 258, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 10, 11, 70, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Києві молодшого лейтенанта Кукси Вадима Вікторовича про визнання дій незаконними та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати дії інспектора Управління патрульної поліції роти № 10 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у місті Києві молодшого лейтенанта Кукси Вадима Вікторовича щодо складання постанови серії АР № 283159 від 03.12.2016 року про адміністративне правопорушення - незаконними.

Визнати постанову серії АР № 283159 від 03.12.2016 року про адміністративне правопорушення протиправною.

Скасувати постанову серії АР № 283159 від 03.12.2016 року про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ М.А. РИБАК