Справа № 361/2614/15-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/2614/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Дубчак І.М.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дії Головного управління МВС України в Київській області щодо ненадання йому довідки про заробітну плату за роботу в ІІ і ІІІ зонах небезпеки зони відчуження у містах Чорнобиль та Прип`ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 26 по 29 квітня 1986 року із включенням до довідки одноразової винагороди і добових; зобов`язання відповідача включити у довідку про його зарплату за роботу в ІІ і ІІІ зонах небезпеки у містах Чорнобиль та Прип`ять по ліквідації наслідків аварії на САЕС за період з 26 по 29 квітня 1986 року заробітну плату за вказаний період з урахуванням коефіцієнтів 4 і 5, одноразову винагороду в розмірі 500 крб, добові в розмірі14,00 крб та видати йому довідку із включенням до неї зазначених сум.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач Головне управління МВС України в Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І), йому присвоєно інвалідність ІІ групи довічно внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраджали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач перебуває на обліку в Броварському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраджали внаслідок Чорнобилльської катастрофи».

Також судом встановлено, що у 1986 року позивач проходив службу в ОВС та був направлений у період з 26 по 29 квітня 1986 року для прийнятті заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, знаходився в зоні відчуження чотири дні: 26 квітня 1986 року у місті Чорнобиль, три дні з 27 по 29 квітня 1986 року у місті Прип`ять, відповідно у ІІ та ІІІ зонах небезпеки, отримав дозу радіоактивного опромінення 33,45 бер, що підтверджується маршрутним листом, виданим 20 січня 2012 року ГУ МВС України за №15/Ф-190, карточкою доз радіоактивного опромінення.

Відповідно до довідки №121 від 27 лютого 2015 року, виданої ГУ МВС, вбачається, що відповідно до відомості №04 від 20 травня 1986 року ОСОБА_1 за чотири дні перебування у ІІ та ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадового окладу 95 крб та окладу за звання у розмірі 110 крб, виплачена зарплата у розмірі 133,89 крб із урахуванням коофіцієнтів 4 і 5 згідно із постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7.

У лютому 2015 року позивач звернувся до Головного управління МВС із заявою про видачу довідки про зарплату за роботу в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році із включенням до довідки одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення та добових.

Листом від 27 лютого 2015 року відповідач відмовив у видачі такої довідки, посилаючись на ту обставину, що у картці про нарахування грошового забезпечення запис про одержання винагороди відсутній.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на виплату зарплати із урахуванням коофіцієнтів 4 і 5, одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації у розмірі 500 крб, добові у розмірі 14 крб, а тому зобов`язав Головне управління МВС України в Київській області включити у довідку про зарплату позивачу за роботу в ІІ і ІІІ зонах небезпеки вищезазначені види грошового забезпечення.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

У листі Міністерства праці та соціальної політики України «Про оплату праці у зоні відчуження Чорнобильської АЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 вказано, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 року № 2488-рс та інших нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постанова Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» від 5 червня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, збереженої середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону Чорнобильської АЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207 (абзац 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-, 3- та 2-кратному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні Чорнобильської АЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством (постанова Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207).

Згідно пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» від 7 травня 1986 року № 524-156 передбачалось підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні Чорнобильської АЕС виплачувалась у відповідності до діючих на підприємстві систем преміювання. Встановлені законодавством граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207).

У відповідності до пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, пунктів 1, 4 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, пункту 1 постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207 оплата за роботу у зонах небезпеки провадилася з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази (наказ МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130 та від 30 червня 1986 року № 0189, вказівка МВС СРСР від 30 травня 1986 року № 35з).

Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховуються відповідно до діючих положень на збільшення згідно пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ передбачено, що закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до Головного управління МВС України в Київській області з питанням про надання йому довідки про заробіток під час виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

27 лютого 2015 року позивач отримав довідку № 121 про фактичний розмір отриманого грошового забезпечення за час роботи в зоні відчуження з 26 по 29 квітня 1986 року у відповідних кратних розмірах (посадовий оклад 95 карбованців, заробітна плата виплачена у розмірі 133,89 карбованці.

Колегія суддів вважає, що відповідачем ГУ МВС України в Київській області вірно складено довідку про фактичний заробіток ОСОБА_1 за дні роботи в зонах відчуження у 1986 році на підставі записів про фактично здійснені йому виплати і відповідно до вимог закону.

Особова картка позивача не містить відомостей щодо одноразової допомоги, а отже такі види грошового забезпечення не можуть бути включені у довідку.

Щодо кратності 3 і 4, то у довідці є посилання на її застосування. Крім того, довідка містить запис про те, що по відомостях №4 від 20 числа 1986 року виплачена заробітна плата з урахуванням коефіцієнтів 4,5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7.

Тобто, названа довідка відображає фактичний розмір сплачених ОСОБА_2 у 1986 р. сум заробітної плати, а відтак у Головного управління МВС в Київській області відсутні правові підстави для включення до неї інших виплат.

Згідно ст. 157 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального і процессуального законодавства, без врахуванням всіх встановлених обставин справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 198,202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області задовольнити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.