Справа № 818/95/17
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

818/95/17

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року

м. Полтава

Справа № 818/95/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача

Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області

до відповідача

Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко"

про

стягнення боргу з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.01.2017 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 на підставі пункту 3 частини першої статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України Сумським окружним адміністративним судом прийнято рішення про передачу справи за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 справу № 818/95/17 прийнято до провадження (суддя Канигіна Т.С.).

- з Романівської філії ПрАТ "Райз-Максимко" за період з квітня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 3639,11 грн.

- з Романівської філії ПрАТ "Райз-Максимко" за період з квітня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 2580,23 грн.

16.05.2017 до Полтавського окружного адміністративного суду позивачем надано уточнений адміністративний позов /а.с. 130/, відповідно до якого позивач просить стягнути борг з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій за списком №2 за період з квітня 2016 року по січень 2017 року у загальному розмірі 8667,66 грн:

- з Шевченківської філії ПрАТ "Райз-Максимко" за період з квітня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 6538,46 грн;

- з Романівської філії ПрАТ "Райз-Максимко" за період з ківтня 2016 року по січень 2017 року у розмірі 2129,20 грн.

Розглянувши уточнені позовні вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви (зазначені положення кореспондуються з частиною першою статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України).

Також частиною першою статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу. Ухвала суду, прийнята за результатами розгляду питання про прийняття заяви про зміну позовних вимог, окремо не оскаржується.

Суд звертає увагу на те, що позивач до початку розгляду справи по суті наділений правом змінити предмет або підставу позову, проте, одночасна зміна і підстав і предмету позову не допускається.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із заявами про зміну одночасно підстав та предмету спору, то суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги не відповідають вимогам статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України, тому не можуть бути розглянуті у межах цієї адміністративної справи.

Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з вимогами, зазначеними у заявах про уточнення адміністративного позову, у межах іншого позову.

Отже, у даному випадку розгляду підлягають позовні вимоги, зазначені УПФУ в Тростянецькому районі в адміністративному позові, наданому до Сумського окружного адміністративного суду 23.01.2017, щодо відшкодування відповідачем витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком № 2, за період з квітня по грудень 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Шевченківська філія ПрАТ "Райз-Максимко" та Романівська філія ПрАТ "Райз-Максимко" у порушення вимог Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" несвоєчасно сплачує витрати на виплату і доставку пільгових пенсій до Пенсійного фонду України, у зв’язку із чим виникла заборгованість.

У письмових поясненнях відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечив та зазначив, що відповідно до повідомлення Лохвицького відділення Гадяцької ОДПІ від 08.07.2016 №123/10/16-17-12-08 ПрАТ "Райз-Максимко" відповідно до підпункту 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України у 2016 році було платником єдиного податку четвертої групи, а згідно зі статтею 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платники єдиного податку четвертої групи звільняються від обов'язку з відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пільгових пенсій. З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю /а.с. 90-95/.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "Райз-Максимко" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, код ЄДРПОУ 30382533 /а.с. 39/.

До складу юридичної особи ПрАТ "Райз-Максимко" входять відокремлені структурні підрозділи – Романівська та Шевченківська філія ПрАТ "Райз-Максимко", що не є юридичними особами /а.с. 96-103/.

Надаючи юридичну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій було врегульовано Законом України від 26.06.1997 № 400/97-ВР "Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до абзацу четвертого пункту 1 статті 2 названого Закону, для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам, відповідно до пунктів "б" - "з" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за списком № 1 та списком № 2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов'язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004, не пов'язаний з датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Указаний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема в постанові від 25.09.2012 в справі № 21-251а12.

Порядок відшкодування страхувальниками витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах, визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (надалі – Інструкція).

В абзацах першому та другому підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції визначено, що платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. Колективні та орендні підприємства, сільськогосподарські кооперативи, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії (п. 6.5 Інструкції).

За приписами пункту 6.7 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 6.8 Інструкції у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона "Крим"). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.

Водночас, як вищезазначено, положеннями абзацу четвертого пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" визначено коло осіб, що зобов'язані відшкодовувати Пенсійному фонду фактичні витрати на виплату і доставку пільгових пенсій.

Так, відповідно до наведеної норми Закону такими особами є платники збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, визначені пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону.

За змістом пунктів 1, 2 статті 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є:

суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників;

філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 цієї статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник зборів, територіальної громади.

Суд зазначає, що згідно із пунктом 6.1 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, платники єдиного податку четвертої групи звільнені від обов'язку з відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пільгових пенсій.

Наданою представником відповідача копією довідки Лохвицького відділення Гадяцької ОДПІ від 08.07.2016 №123/10/16-17-12-08 підтверджено, що ПрАТ "Райз-Максимко" відповідно до підпункту 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 Податкового кодексу України у 2016 році було платником єдиного податку четвертої групи /а.с. 104/.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у ПрАТ "Райз-Максимко" відсутній обов'язок з відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пільгових пенсій у 2016 році.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 62 Господарського кодексу України підприємство – самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Відповідно до частини четвертої статті 64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

З огляду на зазначене, саме на підприємство, включаючи філії, може бути покладено обов'язок з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, окрім випадків, коли підприємство разом з філією віднесено до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

Відповідно до Положень про Шевченківську та Романівську філії ПрАТ "Райз-Максимко" філії є відокремленими підрозділами ПрАТ "Райз-Максимко", не є юридичними особами, а є відокремленими підрозділами юридичної особи, що розташовані поза її місцезнаходженням та здійснюють частину регіональних (територіальних) функцій юридичної особи /а.с. 100-103/.

Відповідно до вимог частини третьої статті 95 Цивільного кодексу України філії та представництва не є юридичними особами, вони наділяються майном юридичної особи, що її створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Частиною другою статті 80 Цивільного кодексу України встановлено, що саме юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю і може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно із вимогами частини першої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями ( юридичними особами).

Зважаючи на те, що Шевченківська та Романівська філії ПрАТ "Райз-Максимко" відповідно до наведених вище положень закону є відокремленими підрозділами ПрАТ "Райз-Максимко", яке віднесено до четвертої групи платників єдиного податку, суд дійшов висновку про відсутність у них обов'язку з відшкодування Пенсійному фонду України витрат на виплату і доставку пільгових пенсій у 2016 році.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2017 у справі № 818/1073/16.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, позовні вимоги УПФУ в Тростянецькому районі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у цій справі не підлягають стягненню з відповідача, оскільки у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем – фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" про стягнення боргу з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна