Справа № 507/481/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 507/481/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Вужиловський О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Любашівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області на постанову Любашівського районного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Любашівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Любашівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії по інвалідності та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 24 березня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу». Рішенням №203 від 24 березня 2017 року відповідач відмовив йому в перерахунку пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» у звязку з тим, що пенсії по інвалідності, а також пенсії державним службовцям, які не мають права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, як передбачено ст. 90 Закону України «Про державну службу» №889. Позивач вважає вказане рішення незаконним, так як в нього стаж державного службовця складає більше десяти років, він звільнився з державної служби, являється інвалідом 2-ї групи, а тому просив визнати протиправним та скасувати рішення Любашівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області №203 від 24 березня 2017 року та зобовязати відповідача перевести його з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу».

Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Визнано протиправним та скасовано рішення Любашівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.03.2017 року №203. Зобов'язано Любашівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723 в розмірі 60 відсотків від заробітку, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про заробітну плату та її складових Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №3984/05, 3985/05 від 23.03.2017 року та управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №225/07 від 22.03.2017 року, з 24 березня 2017 року. Постанова суду в частині призначення ОСОБА_1 пенсії у межах суми платежу за один місяць допущена до негайного виконання.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Любашівське обєднане Управління Пенсійного фонду України Одеської області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку скороченого провадження, у звязку з чим, відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 11.04.2002 року по 06.09.2004 року працював в управлінні Пенсійного фонду України в Любашівському районі Одеської області, з 06.09.2004 року по 02.11.2012 року - в управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеса, з 05.11.2012 року по 23.03.2017 року - в головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області на посадах, віднесених до посад державної служби. Загалом його трудовий стаж державного службовця становить більше 14 років (а.с. 13-16).

Згідно висновку довідки МСЕК №753959, виданої 29 квітня 2015 року, позивачу встановлено безстроково 2 групу інвалідності загального захворювання (а.с. 22).

Як вбачається з трудової книжки позивача, 23 березня 2017 року він звільнився із займаної посади в головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області за власним бажанням (а.с. 15).

24 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» та надав відповідні довідки. Однак, в призначенні йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» було відмовлено з посиланням на те, що він не має права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», а йому призначено пенсію за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 9, 11-12).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 90 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років.

Відповідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 9-12 статті 37 Закону України «Про державну службу» визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для інвалідів II групи: від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років.

У період з 11 квітня 2002 року по 23 березня 2017 року позивач працював на посадах, віднесених до посад державних службовців, таким чином його стаж державної служби становить понад 10 років. Крім того, згідно пенсійного посвідчення №, виданого 26 червня 2015 року Серії ААІ №214258, позивач є інвалідом 2 групи, терміном дії - довічно. На час набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015 року позивач працював на посаді державного службовця та мав вислугу років понад 10 років. Посилання відповідача на те, що пункти 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» стосуються лише призначення пенсії за віком є помилковим, оскільки статтею 37 Закону України «Про державну службу», 1993 року №3723-XII з наступними змінами, врегульовано питання призначення пенсії державним службовцям за віком, по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника. Таким чином Позивач має право на призначення пенсії по інвалідності у відповідності ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

Згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Любашівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Любашівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Одеської області залишити без задоволення, а постанову Любашівського районного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов