Справа № 237/335/17
Суддя: Сенаторов В. А.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 237/335/17
Номер провадження 2-а/237/24/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.17 м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.

за участю:

секретаря Баглер О.І.

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, про визнання неправомірною відмову здійснити нарахування пенсії, зобовязання провести нарахування пенсії та стягнення недоотриманої пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Марїнського районного суду Донецької області із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Марїнському районі Донецької області про визнання неправомірною відмову здійснити нарахування пенсії, зобовязання провести нарахування пенсії та стягнення недоотриманої пенсії.

Позивач стверджує, що з метою оформлення пенсії, 07 грудня 2016 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі (в подальшому-Відповідач) із заявою про призначення пенсії за віком згідно п. а ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 16 грудня 2017 року рішенням за протоколом № 2166 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком. Вимоги заявника мотивовано неповним з'ясуванням відповідачем обставин, які мають значення для справи і невідповідністю висновків, зроблених у рішенні обставинам справи та нормам законодавства.

У судовому засіданні Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. На підтвердження своїх вимог позивачем надані у копіях для долучення до матеріалів справи і в оригіналах для дослідження у судовому засіданні наступні письмові докази: рішення Управління пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області про відмову в призначенні пенсії від 16 грудня 2016 року № 19252/03, копія трудової книжки ОСОБА_3 серії БТ-І № 5139680, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки № 941 від 24.11.2015 року, № 016/1462 від 28.11.2014 року, № 73/11-455 від 03.03.2016 року, довідка № 944 від 24.11.2015 року, довідка про перейменування підприємства № 73/11-456 від 03.03.2016 року.

У запереченнях, наданих на позов, та у своїх усних поясненнях представники відповідача проти позову заперечували, посилаючись на його безпідставність з огляду на відсутність правових підстав для проведення нарахування пенсії. Зокрема, представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що дії відповідача щодо прийняття оскаржуваного рішення та відмови у нарахуванні пенсії є правомірними, здійсненні у межах компетенції відповідача та на підставі закону.

Дослідивши доводи позивача та заперечення відповідача суд дійшов висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами є публічно правовими, позов підлягає судовому розгляду за правилами адміністративного судочинства в Україні, спірним питанням цієї справи є правомірність дій Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області щодо прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії за зверненням позивача до цього субєкта владних повноважень про таке призначення 07 грудня 2017 року. У відповідності до ч.4 ст.183-2 КАС України, суд дійшов висновку, що цю адміністративну справу необхідно розглядати за загальними правилами КАС України.

Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на обліку в управлінні Пенсійного фонду в Марїнському районі Донецької області не перебуває, пенсію не отримує, не працює, останній запис у трудовій книжці серії БТ-І № 5139680, яка була видана позивачеві, це: 20 грудня 2012 році припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1 п. 1 ст. 31 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Судом встановлено, що з метою оформлення пенсії, 07 грудня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі із заявою про призначення пенсії за віком згідно п. а ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Ця обставина визнається обома сторонами.

16 грудня 2016 року Рішенням відповідача за протоколом № 2166 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком. Таку відмову мотивовано тим, що, періоди роботи з 04.06.1980 року по 08.11.1980 року в якості міксерової, з 01.09.1981 року по 29.09.1981 року в якості вогнетривника, зайнятого на гарячих дільницях як муляра-вогнетривника, з 08.08.1985 року по 11.09.1985 року в якості підготовника складів до розливання сплавок двору виливниць як робоча двору виливниць у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», період роботи з 03.07.1984 року по 31.07.1984 року в якості заливщика металу фасонно літейного цеху неможливо зарахувати до стажу роботи за списком № 1 на підприємстві ПАТ «Єнакієвський металургійний завод» згідно пільгових довідок № 73/11-455 від 03.03.2016 року, № 016/1462 від 28.11.2014 року період роботи з 25.06.2011 року по 14.10.2011 року в якості начальника цеху виробництва прокату на підприємстві ПАТ «Єнакієвський металургійний завод» неможливо зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 згідно пільгової довідки за № 73/11-455 від 03.03.2016 року, оскільки архів підприємств фактично знаходяться на непідконтрольній українській владі території, тому перевірити достовірність наданих довідок немає можливості. Період роботи з 17.06.1983 року по 01.09.1983 року в якості учня гірничого підземного дільниці внутрішньо шахтного транспорту на підприємстві шахта «Ломоватська» не зарахований до пільгового стажу за Списком № 1, оскільки оплата праці за час навчання професіям в підземних умовах повинна здійснюватись за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються. Вказана умова документально не підтверджена. Довідки про пільговий стаж роботи № 976 від 14.11.2014 року, № 941 від 24.11.2015 року видані підприємствами, які знаходяться на території непідконтрольній українській владі. Оскільки підприємства не пройшли перереєстрацію на Україні, для зарахування стажу роботи з 17.06.1983 року по 01.09.1983 року та з 02.20.2004 року по 31.03.2005 року до пільгового стажу роботи за Списком № 1 немає підстав.

09 лютого 2017 року Відповідачем було прийняте Рішення про відмову в призначенні пенсії за №2240/ 03, про яке Позивач не був повідомлений належним чином, про існування такого рішення представник позивача дізнався вже у судовому засіданні в момент дослідження письмових доказів, які були надані відповідачем на вимогу суду.

Відмова позивачу в нарахуванні пенсії стала підставою для його звернення до суду із позовом про захист порушених прав.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи і заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з підстав, які наведені нижче.

Згідно ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Аналогічна норма міститься в постанові ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Як вбачається із матеріалів справи, оскаржуване рішення прийняте відповідачем з дотриманням встановленого законом строку, тобто своєчасно у межах розумного строку.

При вирішенні заяви позивача про призначення пенсії відповідач повинен керуватися принципом верховенства права (ст. 8 КАС України), відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У відповідності до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, але за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Тож, п. 20 цього порядку передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

Отже, п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачає три варіанта підтвердження пільгового стажу: трудовою книжкою з відповідними записами у ній, уточнюючі довідки та цій стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування. На думку суду, приймаючи спірне рішення, відповідач повинен був обрати найкращій спосіб реалізації своїх повноважень, найкращій варіант своєї поведінки з тим, щоб не завдавати шкоди особі, яка звернулась за рішенням, чи інтересам третіх осіб, тобто - діяти добросовісно та розумно.

Судом встановлено, що позивач на підтвердження пільгового стажу надав відповідачу уточнюючі довідки, які мають штампи та печатки, відповідно до законодавства України, з зазначенням ідентифікаційного коду юридичних осіб, які були зареєстровані відповідно до законодавства України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, 07.12.2016 року позивач надав необхідні документи до УПФУ в Марїнському районі Донецької області, які надають йому право на призначення пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але йому було відмовлено у призначені пенсії за віком згідно п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав того, що позивач не має необхідного пільгового стажу.

Вказані обставини підтверджуються наявною в справі трудовою книжкою позивача, поясненнями представника позивача та іншими доказами, які надав позивач в обґрунтування свої вимог. Також, ці обставини знайшли своє підтвердження у матеріалах пенсійної справи позивача, яку надав відповідач для дослідження у судовому засіданні на вимогу суду, в порядку ч.4 ст.71 КАС України.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд виходить із того, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України). Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення відповідача не є розсудливим, оскільки воно не було прийняте після уважного вивчення усіх обставин що мають значення для його прийняття. Відповідач не довів, що ним було обрано найкращій спосіб реалізації його повноважень, найкращій варіант поведінки з тим, щоб не завдавати шкоди особі, яка звернулась за рішенням про призначення пенсії за віком. Відповідач не довів, що у процесі прийняття рішення були дотримані права позивача приймати участь у цьому процесі. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 ОСОБА_4 України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Відповідач не зміг довести, що він при ухваленні спірного рішення дотримався принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації. Відповідач не діяв у відповідності до закону, зокрема - у відповідності до ст.3, ст. 46 ОСОБА_4 України, п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто не діяв відповідно до встановленого ст. 19 ОСОБА_4 України правового порядку.

Статтею 8 ОСОБА_4 України визначено, що ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч 1 ст. 46 ОСОБА_4 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_4 України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із ст. 19 ОСОБА_4 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на положення ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», як на підставу недійсності довідок, які надав позивач на доведення свого права на пенсію,, оскільки такі положення не можуть бути підставою недійсності такої довідки з урахуванням положень ст. 3 даного Закону. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, ОСОБА_4 та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. За таких обставин суд дійшов висновку, що дія Закону № 1207-VII не поширюється на територію Донецької області і посилання пенсійного органу на Закон № 1207-VII є безпідставним, оскільки в даному випадку норми вказаного Закону не регулюють спірні відносини.

Окрім цього, ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини». Вирішивши цю справу, Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Тому, вирішуючи цей адміністративний спір, суд дійшов висновку, що Відповідач при розгляді заяви Позивача від 07.12.2017 року був зобов'язаний взяти довідки, які надавалися Позивачем до уваги, як уточнюючі довідки, передбачені п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Не зробивши цього при в процесі прийняття рішень про відмову у призначені пенсії Відповідач діяв протиправно.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачеві у призначені пенсії за віком оскільки, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників , затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідач, приймаючи рішення про відмову у нарахуванні пенсії та посилаючись на вищезазначені норми Законів, фактично не навів підстав для відмови в призначенні пенсії позивачеві на пільгових умовах, не зазначив про необхідність надання відповідних довідок, або будь яких інших прийнятних документів, які б підтвердили такий пільговий стаж. Отже, таке рішення є необґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню

Суд дійшов висновку, що з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин з відповідачем щодо призначення пенсії за віком, необхідно визнати протиправними Рішення УПФУ в Марїнському районі Донецької області про відмову в призначенні пенсії від 16 грудня 2016 року №19252/03, скасувати це протиправне рішення, визнати протиправним та скасувати Рішення УПФУ в Марїнському районі Донецької області про відмову в призначенні пенсії №2240/03 від 09.02.2017 року та зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі його заяви від 07.12.2016 року, що зареєстрована за № 2166 з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_3 і наданих ним документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За розгляд адміністративного позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, що підтверджується квитанціями від 03 лютого 2017 року. Також, суд задовольнив клопотання позивача про в про зменшення судових витрат з оплати судового збору з урахуванням майнового стану позивача в порядку ст.88 КАС України.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії позивачеві, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині заявлені передчасно, оскільки суд, з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, не може підміняти собою цей орган владних повноважень щодо питань, які належать до його компетенції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8-11, 17, 18, 69-72, 94, 160-163, 167, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання неправомірною відмову здійснити нарахування пенсії, зобовязання провести нарахування пенсії та стягнення недоотриманої пенсії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області від 16 грудня 2016 року № 19252/03.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області від 09 лютого 2017 року № 2240/03.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі його заяви від 07.12.2016 року, що зареєстрована за № 2166 з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_3 і наданих ним документів.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області на користь ОСОБА_3, 02 грудня 1961 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження, якщо судове рішення не скасовано.

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2017 року.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 27.06.2017