Справа № 426/238/17
Суддя: Попова О. М.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 426/238/17
ПОСТАНОВА

іменем України

29 травня 2017 року Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Попової О.М.,

за участі секретаря Крикунової Т.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 .,

представника відповідача за довіреністю ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сватове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 комунального закладу Обласного центру «Медико соціальної експертизи» Спеціалізованої психіатричної МСЕК про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, -

Встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 комунального закладу Обласного центру «Медико соціальної експертизи» Спеціалізованої психіатричної МСЕК про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії та в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що вона ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом дитинства, починаючи з 2002 року знаходиться на «Д» обліку у ЛОКПНБ з діагнозом «Легка розумова відсталість (дебільність глибока), з перинатальною патологією, синдром емоційно-вольової нестійкості по торпідному типу F-70.1. За вказаним діагнозом їй починаючи з повноліття «Обласним центром МСЕК» була встановлена друга група інвалідності, з обовязковим щорічним підтвердженням (повторними медичними оглядами). Востаннє вона проходила комісію МСЕК на підтвердження групи інвалідності 02.12.2015 року, після чого їй була встановлена третя група інвалідності. Співробітники МСЕК не надали чітких пояснень з приводу зміни групи інвалідності та відмовились надати медичні документи про повторний огляд, які б обумовлювали зміну медичного діагнозу. Необхідність призначення групи інвалідності підтверджується наступними доказами епікризами історії захворювань, виписками з акту огляду МСЕК, довідкою про одержання соціальної допомоги по інвалідності, висновками лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу. Відповідно до висновку консультації лікаря-психолога від 14.12.2016 року, в неї виявлено недорозвиток інтелектуально-мнестичних функцій за олігофренічним типом на рівні виявленої дебільності, що підпадає під критерії визначення II групи інвалідності. Відповідно до довідки акту огляду МСЕК від 25.12.2014 року їй була встановлена II групи інвалідності, яка потім у 2015 році без пояснення причин з боку відповідача була змінена на III групу. Просить визнати дії ОСОБА_4 комунального закладу Обласного центру «Медико соціальної експертизи» Спеціалізованої психіатричної МСЕК щодо безпідставності зміни групи інвалідності з II на III незаконними та зобовязати ОСОБА_4 комунальний заклад Обласного центру «Медико соціальної експертизи» Спеціалізованої психіатричної МСЕК провести повторну комісію та встановити ОСОБА_1 Євгенівні II групи інвалідності безстроково. Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, за змістом яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Як вбачається з заперечень, під час чергового огляду МСЕК були надані розяснення про те, що для винесення експертного рішення їй необхідно пройти консультацію співробітника кафедри психіатрії ОСОБА_4 державного медичного університету. Згідно висновку завідуючого кафедри психіатрії ЛДМУ ОСОБА_5 у ОСОБА_1 виявлена: Легка розумова відсталість у ступені помірно вираженої дебільності, помірно виражена емоційно-вольова нестійкість. На підставі даних, отриманих в результаті дообстеження ОСОБА_1 спеціалізованою психіатричною МСЕК був встановлений діагноз: Легка розумова відсталість у ступені помірної дебільності (IQ 60 балів) з помірно вираженим синдромом емоційно-вольової нестійкості і з 01.12.2015 року встановлена III група інвалідності, категорія «інвалідність з дитинства». На засіданні спеціалізованої психіатричної МСЕК знаходилася ОСОБА_2, якій були надані розяснення про причини зміни групи інвалідності її дочки, проти встановлення III групи інвалідності безстроково ОСОБА_1, вона не заперечувала. Також їй були надані розяснення про те, що у разі погіршення психічного стану її дочки, вона може звернутися до лікаря-психіатра Попаснянського району і у випадку направлення на МСЕК форми 088/о група інвалідності може бути переглянута. На вимогу ОСОБА_1 та на запит адвоката про видачу копій документів медичного обстеження була підготовлена відповідь та спрямована їй та адвокату рекомендованим листом. Вважають, позовні вимоги необґрунтованими, в задоволенні яких слід відмовити.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судовому засіданні участі не брали, ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 комунального закладу Обласного центру «Медико соціальної експертизи» Спеціалізованої психіатричної МСЕК ОСОБА_3 в судовому засіданні участі не брала. Відповідно до наданої заяви просила розглянути справу без її присутності.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши в судовому засіданні надані докази, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.

Як було встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом дитинства та відповідно до епікризів з історії хвороби неодноразово діагнозтована - «Легка розумова відсталість (дебільність глибока), з перинатальною патологією, синдром емоційно-вольової нестійкості по торпідному типу F-70.1. За вказаним діагнозом ОСОБА_6 «Обласним центром МСЕК» була встановлена друга група інвалідності, з обовязковим щорічним підтвердженням (повторними медичними оглядами).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК року Серії 10 ААБ № 090716 їй була встановлена II групи інвалідності на строк до 01 грудня 2012 року (а.с. 20).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААБ № 337966 їй була встановлена II групи інвалідності на строк до 01 грудня 2013 року (а.с. 21).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААВ № 665171 їй була встановлена II групи інвалідності на строк до 01 грудня 2015 року.

Під час проходження МСЕК на підтвердження групи інвалідності 02.12.2015, з 01.12.2015 їй була встановлена III група інвалідності з дитинства безстроково, про що видана довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА № 156876 (а.с. 16).

Відповідно до висновку консультації лікаря-психолога від 14.12.2016 року, у ОСОБА_1 виявлено недорозвиток інтелектуально-мнестичних функцій за олігофреничним типом на рівні вираженої дебільності, виражена емоційно-вольова нестійкість, низький рівень «АРЛ», низький рівень «ПП», легка виснаженість психічних процесів (а.с. 11).

Пояснення позивача ОСОБА_2, які надані в попередніх судових засідання та містяться у позові зводяться до наступних доводів:

- Відповідно до висновку консультації лікаря-психолога від 14.12.2016 року, у ОСОБА_1 виявлено недорозвиток інтелектуально-мнестичних функцій за олігофреничним типом на рівні вираженої дебільності, що на думку позивачів підпадає під критерії визначення II групи інвалідності та підтверджується епікризами історії захворювань, виписками з акту огляду МСЕК, довідкою про одержання соціальної допомоги по інвалідності, висновками лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу.

Здійснивши оцінку обставин справи та надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до наступного. Відносини щодо надання особі статусу інваліда врегульовані наступними нормативно-правовими актами: Законом України від 21 березня 1991 року № 875 ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875); Законом України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію інвалідів в Україні» (далі Закон № 2961); Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317; Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 875 інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Абзац четвертий частини першої статті 1 Закону № 2961 встановлює, що інвалідність це міра втрати здоров'я у зв'язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Цією ж статтею передбачено, що обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами. Частиною першою статті 3 Закону № 875 передбачено, що інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2961 медико-соціальна експертиза це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи. Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 875 громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом. Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. З викладеного вбачається, що позов про визнання дій МСЕК незаконними щодо рішення про зміну групи інвалідності підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При розгляді справи суд враховує таку особливість відповідної сфери правовідносин як необхідність високого професіоналізму для визначення питання про наявність у особи ознак інвалідності. При цьому, вирішення питань щодо визначення групи інвалідності особи вбачається дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. З вищезазначеної норми Конституції України слідує, що кожен орган державної влади зобов'язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством. Відповідно, суд при вирішенні питання щодо правомірності дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень може вирішувати питання щодо відповідності таких дій нормам чинного законодавства, однак не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені по компетенції цього органу державної влади. Крім того, як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Суд наголошує на тому, що вирішення питань стану здоров'я інваліда, визначення ступеня обмеження його життєдіяльності та встановлення групи інвалідності (що фактично є наміром позивачів в даній справі) не входить до компетенції адміністративного суду, а вимоги позивача, розцінюються судом як втручання в дискреційні повноваження відповідача. Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008, згідно з яким, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Суд також звертає увагу на те, що пунктом 3.3 Інструкції про встановлення груп інвалідності визначено перелік захворювань, які тягнуть надання особі ІІ групи інвалідності. У цьому переліку відсутнє захворювання, яке діагнозтовано у ОСОБА_1, а тому твердження ОСОБА_2 про те, що захворювання її доньки підпадає під критерії визначення II групи інвалідності спростовується. Із заперечень відповідача на адміністративний позов вбачається та не оспорюється позивачами, те, що на підставі даних, отриманих в результаті обстеження ОСОБА_1 спеціалізованою психіатричною МСЕК був встановлений діагноз: Легка розумова відсталість у ступені помірної дебільності (IQ 60 балів) з помірно вираженим синдромом емоційно-вольової нестійкості і з 01.12.2015 року встановлена III група інвалідності, категорія «інвалідність з дитинства». На засіданні спеціалізованої психіатричної МСЕК знаходилася ОСОБА_2, якій були надані розяснення про причини зміни групи інвалідності її дочки, проти встановлення III групи інвалідності безстроково ОСОБА_1, вона не заперечувала. Також їй були надані розяснення про те, що у разі погіршення психічного стану її дочки, вона може звернутися до лікаря-психіатра і у випадку направлення на МСЕК форми 088/о група інвалідності може бути переглянута.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В матеріалах справи містяться лише медичні висновки, епікризи хвороби, які за хронологією стосуються чергових оглядів МСЕК за результатами проведення яких ОСОБА_1 протягом 2012-2014 років визначалась II група інвалідності. Суду не надано жодних інших медичних висновків, окрім як міркувань позивача матері ОСОБА_1 про необхідність, відповідно до стану здоров'я встановити II групу інвалідності її доньці. Окрім іншого відповідач не заперечує той факт, що його адресу надходила кореспонденція від позивача ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_7 з вимогою про видачу копій документів медичного обстеження, на що була підготовлена відповідь та спрямована адресатам рекомендованим листом, що підтверджено копією фіскального чеку (а.с. 47). Зазначені вимоги позивача ОСОБА_2, ОСОБА_1 з приводу зобовязання відповідача провести повторну комісію та зобовязання відповідача встановити 2 групу інвалідності безстроково, задоволенню не підлягають, так як законодавством України чітко визначено органи, до компетенції яких входить вирішення питань щодо визнання громадян інвалідами, тому суд не може взяти на себе повноваження органу, що здійснює медико-соціальну експертизу, так як в такому разі суд вийде за межі своєї компетенції. Також суд не вбачає підстав для визнання відповідачем зміни групи інвалідності незаконними, оскільки під час засідання МСЕК ОСОБА_2 не оспорювала висновок щодо групи інвалідності та позивачам розяснено їх право на звернення до лікаря-психіатра з метою переогляду групи інвалідності, яким вони не скористались для вирішення спору в позасудовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України від 21 березня 1991 року № 875 ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875); Законом України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію інвалідів в Україні» (далі Закон № 2961); Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317; Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561, ст.ст. 2, 7, 11, 71, 72, 122, 86, 159-163 КАС України, суд, -

Постановив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 комунального закладу Обласного центру «Медико соціальної експертизи» Спеціалізованої психіатричної МСЕК про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії відмовити. Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний місцевий суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя О.М. Попова