Справа № 161/5857/17
Суддя: Гринь О. М.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/5857/17
Провадження № 2-а/161/634/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гринь О.М.

при секретарі судових засідань Муригіній А.І.

за участю позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначає, що він перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку як одержувач пенсії по 2 групі інвалідності відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначає, що він являється інвалідом 2 групи внаслідок захворювання пов'язаного із виконанням обов'язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чоронобильській АЕС. В кінці березня 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 54, ч.4 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії, ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - від 75 % від мінімальної пенсії за віком. У відповідь на вказану заяву відповідач відмовив йому у добровільному перерахунку пенсії. Дану відмову він вважає безпідставною та протиправною, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Просить визнати дії Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України Волинської області щодо проведення перерахунку та виплати його пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; Зобов'язати Луцьке об'єднане управління пенсійного фонду України Волинської області провести перерахунок та виплату йому державної пенсії згідно ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком - основного розміру та додаткову пенсію в розмірі 75 % від мінімальної пенсії за віком, згідно ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 22 травня 2008 року до подальших змін до чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача по наявних матеріалах справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Луцькому об'єднаному управлінні пенсійного фонду України Волинської області як одержувач пенсії по інвалідності 2 групи, захворювання пов'язане з негативним впливом аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28 січня 2008 року, як ліквідатор 1 категорії.

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 54, ч.4 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії.

Луцьким об'єднаним управлінням пенсійного фонду України Волинської області в задоволені заяви позивачу відмовлено, що вбачається зі змісту листа № 220/П-01 від 10 квітня 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Зважаючи на те, що про розмір своєї пенсії позивач був обізнаний, щомісячно отримуючи пенсію, проте до суду звернувся лише 12 квітня 2017 року, ставлячи вимогу про перерахунок пенсії з 22 травня 2008 року, при цьому жодних причин пропуску строків, установлених ст.99 КАС України, не навів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання дій відповідача по нарахуванню та виплаті пенсії протиправними та зобов'язання відповідача зробити перерахунок і виплату державної пенсії з 22 травня 2008 року по 12 жовтня 2016 року у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також зробити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії віком, підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України, пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

23 листопада 2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої було змінено порядок обчислення пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою та зроблено перерахунок пенсій з 01 січня 2012 року.

Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 року з наступними змінами, де Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Відповідно ч.1 ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в п.п.2, 3 ст.116 Конституції України.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обов'язковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22).

Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 стаття 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначенні як законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3 статті 116 Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В даному випадку, суд з урахуванням наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому його позов слід залишити без задоволення.

Сторони звільнити від сплати судового збору.

На підставі ст.ст.46, 116, 117 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012 року, ст.ст.49, 50, 54, 56, 57, 63, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року із змінами та доповненнями, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року із змінами та доповненнями, п.9 Прикінцевих положень, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» №80-УІІІ від 28.12.2014 року із змінами та доповненнями, Постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами та доповненнями, Постановою Кабінету Міністрів України №112 від 25.03.2014 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», керуючись ст. ст.5, 6, 17, 159-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Луцького об'єднаного управління пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії неправомірними та вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії з 12 жовтня 2016 року - відмовити.

Решту позовних вимог залишити без розгляду за пропуском строку звернення до суду.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.