Справа № 461/3623/16-а
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 р. Справа № 876/6322/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Чигер І.І.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 12.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження про надання дозволу на приватизацію квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року позивачы звернулися до суду з позовом до Львівської міської ради, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, Личаківської районної адміністрації ЛМР про скасувати розпорядження №1093 від 28.07.1994 року про надання дозволу на приватизацію квартири №9 в будинку №64 на вул.К.Левицького у м.Львові.

Позивачы позовні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_4 набула квартиру № 9 за адресою м. Львів, вул. К.Левицького 64 у власність внаслідок договору довічного утримання посвідченого четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 05.02.2002 року. Пізніше здійснила несанкціоновані реконструкційні зміни внаслідок чого захопила на поверсі ряд спільних у користуванні з іншими мешканцями інших квартир у будинку приміщень (зокрема, частина балкону, туалет, частина сходової клітки).Внаслідок приватизації вказаної квартири було захоплено спільний туалет і частину сходової кітки без погодження із іншими мешканцями квартир на поверсі/будинку. Тим самим обмеживши їхнє право на користування допоміжними приміщеннями, що обслуговують квартири на цьому поверсі житлового будинку. Вважають, що приватизація туалету та частини сходової клітки порушує їх право володіння та розпорядження зазначеними приміщеннями, тому просять скасувати відповідне розпорядження.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 12.04.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розпорядження Львівської міської адміністрації №1093 від 28.07.1994 року, ОСОБА_5 передано у приватну власність однокімнатну квартиру №9 в будинку №46 на вул. К.Левицького у м.Львові загальною площею 27,60 кв.м. та комору в підвалі площею 4.0 кв.м.

ОСОБА_4 набула у власність квартиру №9 в будинку № 64 на вул.К.Левицького у м.Львові на підставі договору довічного утримання від 05.02.2002 року за №3-97 посвідченого Четвертою державною нотаріальною конторою.

Право власності на вказану квартиру, що складалась із приміщень: 91-/12,4 кв.м., 9-2/11,9 кв.м., 9-3/3.3 кв.м. та комори в підвалі площею 4.0 кв.м., було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності від 28.07.1994 року за № 24764, виданого Львівською міською адміністрацією згідно з розпорядженням за №1093.

Як вбачається з експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку №64 по вул.К.Левицького у м.Львові видно, що квартира №9 складається з 1-єї житлової кімнати площею 11,9 кв.м., кухні площею 12,4 кв.м., санвузла 3,3 кв.м., загальна площа квартири складає 27,6 кв.м. Крім того, ОСОБА_4 належить підвал площею 4,0 кв.м. (а.с.44).

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі жилої площі у гуртожитках), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.).

Відповідно до п. 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України № 56 від 15 вересня 1992 р. з наступними змінами, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивачів про те, що до складу приватизації квартири АДРЕСА_1, вбиральня площею 3,3 кв.м. включена незаконно, оскільки така належала до загального користування суд вважає необґрунтованими і такі, навпаки, спростовуються представленими суду доказами,зокрема, матеріалами інвентаризаційної справи.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 12.04.2017 року у справі №461/3623/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 27.06.2017 року.