Справа № 826/26267/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 червня 2017 року 08:25 справа №826/26267/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога"
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога"), звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Шевченківському районі), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 липня 2015 року №№ та .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/26267/15.

У зв'язку із закінченням повноважень судді Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченка І.М., справу передано на повторний автоматизований розподіл.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року адміністративну справу №826/26267/15 прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 25 травня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 13 липня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 153.5 статті 153, підпункту 159.2.2 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 4 086 569,00 грн., в тому числі за основним платежем - 3 269 255,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 817 314,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 13 липня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 153.5 статті 153, підпункту 159.2.2 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік у розмірі 3 562 185,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 01 липня 2015 року №301/26-59-22-03/38569246 "Про результати планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.02.2013р. по 31.12.2014р." (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено наступні порушення позивачем норм Податкового кодексу України пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 153.5 статті 153, підпункту 159.2.2 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у 2013 році на суму 1 710,00 грн. та у 2014 році на суму 3 267 545,00 грн., та до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2014 році на суму 3 562 185,00 грн.:

а) позивачем неправомірно включено до складу витрат вартість рекламних послуг по відносинам із ТОВ "Гугл" та ТОВ "Яндекс Україна" на суму 923 861,92 грн., не наданням документів, які б давали змогу перевірити фактичне надання послуг з придбання рекламних послуг та чи пов'язані зазначені послуги з господарською діяльністю підприємства, не було надано заявок замовника на виконання робіт, адресної програми, інформації щодо об'єму наданих послуг, їх кількість; до перевірки не надано доказів, що підтверджують позитивний економічний наслідок між придбаними послугами та результатами господарської діяльності товариства; відповідно до актів здачі-приймання послуг не можна довести, які саме послуги було надано, хто особисто їх надавав (посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції);

б) в порушення пункту 153.5 статті 153 Податкового кодексу України ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" неправомірно включено до складу витрат витрати понесені при першому відступленні права вимоги на загальну суму 18 987 072,00 грн., виходячи з того, що ціна продажу кредитного портфелю за договорами факторингу складає лише 6% від суми заборгованості - 1 089 200,89 грн., що не відповідає головній меті діяльності комерційного підприємства щодо отримання процентного доходу, який має перевищувати витрати;

в) в порушення підпункту 159.2.2 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України позивачем неправомірно включено до податкової декларації з податку на прибуток в строку 06.4.32 - сума страхового резерву для небанківських установ загальну суму 1 813 279,00 грн.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, виходячи з наступних підстав: відображення у податковому обліку операцій з відступлення права вимоги здійснено у відповідності до норм пункту 153.5 статті 153 Податкового кодексу України; визначальним при формуванні витрат є наявність мети на отримання прибутку та здійснення діяльності у відповідності з визначеним цілями, у свою чергу неотримання доходу від окремої господарської операції не свідчить, що вона не пов'язана з господарською діяльністю в цілому, оскільки існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної господарської операції; формування страхового резерву обумовлене особливістю діяльності фінансової установи для відшкодування можливих втрат. Крім того, позивач посилається на відсутність підстав для призначення перевірки та процедурні порушення під час її проведення.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Наявні у справі докази підтверджують, що за перевірений період між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (фактор) укладено типові договори факторингу від 13 червня 2014 року №30/ФК-14, від 28 липня 2014 року №39/ФК-14, від 03 вересня 2014 року №49/ФК-14, від 07 жовтня 2014 року №59/ФК-14, від 15 грудня 2014 року №77/ФК-14, від 29 грудня 2014 року №92/ФК-14, та з ТОВ "Арма Факторинг" (фактор) також укладено типові договори факторингу від 16 червня 2014 року БН та від 31 грудня 2014 року БН; за умовами вказаних договорів клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Загальна сума відступлених вимог за договорами позики та кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, складає 18 987 072,00 грн., а загальна сума фінансування за договорами факторингу (ціна продажу кредитного портфелю) становить 1 089 200,68 грн.

Порядок оподаткування операцій з відступлення права вимоги визначений у пункті 153.5 статті 153 Податкового кодексу України (в редакції - чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідного до якого встановлено: з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Таким чином, виходячи з наведених правових норм, позивач, як первинний кредитор, що відступає вимоги за фінансовими кредитами, у податковому обліку у витратах повинен відобразити суму заборгованості по кредитах за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення, а в доходах - суму отриманих коштів від факторів.

Суд встановив, що у рядку 06.4.22 "Витрати, понесені при першому відступленні права вимоги відповідно до пункту 153.5 статті 153 розділу ІІІ Податкового кодексу України" у додатку ІВ до декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" задекларувало витрати у розміру 18 987 072,00 грн., тобто за правилами пункту 153.5 статті 153 Податкового кодексу України.

При цьому відповідач не заперечує, що задекларована сума витрат при першому відступленні права вимоги відповідає у розміру заборгованості за даними бухгалтерського обліку ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на дату здійснення такого відступлення.

Єдиною підставою для невизнання таких витрат згідно з актом перевірки є укладення договорів факторингу з всупереч мети діяльності комерційного підприємства щодо отримання прибутку та з метою зменшення об'єкта оподаткування.

Разом з тим, на думку суду, що такі висновки акта перевірки є помилковими, виходячи з наступних підстав.

За визначенням підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У свою чергу господарська діяльність, згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 138 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

У свою чергу згідно з підпунктом 138.12 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються інші витрати, що включають, зокрема витрати, визначені відповідно до статей 144 - 148, 150, 153, 155 - 161 цього Кодексу, які не включені до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із цією статтею.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що визначальною умовою для можливості віднесення до складу витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, тих чи інших витрат, зокрема тих, що пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, що спрямована на отримання доходу.

При цьому суд звертає увагу, що господарська діяльність, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект у вигляді прибутку, а відсутність прибутку чи збитковість окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю платника податків, оскільки при здійсненні господарської діяльності існує звичайний комерційний ризик не отримати економічної вигоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 лютого 2011 року у справі за позовом дочірнього підприємства "Пілснер Україна" до Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області, яка в силу частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для врахування.

Таким чином, враховуючи, що відсутність прибутку від окремих операцій з відступлення права вимоги торгівлі цінним паперами не є підставою для визнання здійснюваної діяльності не господарською, суд приходить до висновку, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" правомірно включало до складу інших витрат за 2014 рік, понесені при першому відступленні права вимоги у розмірі 18 987 072,00 грн.

При цьому суд не приймає до уваги акт перевірки від 10 вересня 2015 року №421/26-59-22-03/38569246 про результати позапланової перевірки ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з питань, що стали предметом оскарження до Головного управління ДФС у місті Києві від 14 липня 2015 року №14/07-15, складений ДПІ у Шевченківському районі, який містить нові мотиви порушення щодо заниження позивачем доходів, а не витрат за операціями з відступлення права вимоги на суму 18 987 072,00 грн., оскільки такий акт не був підставою для визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток та складений після прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень; свою чергу висновки акта перевірки від 10 вересня 2015 року №421/26-59-22-03/38569246 не враховувались при прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не є предметом оскарження у даній справі.

Щодо висновків акта перевірки про порушення позивачем підпункту 159.2.2 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України суд керується наступним.

Підпункт " ґ " підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають витрати банківських установ, до яких відносяться ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу.

Згідно підпунктом 159.2.1 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією розуміються платежі, що сплачені фінансовій установі за здійснення операцій з кредитами, цінними паперами та іншими активними банківськими операціями.

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Як передбачає підпункт 159.2.2 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України, розмір страхового резерву, що створюється за рахунок збільшення витрат фінансової установи, не може перевищувати: для небанківських фінансових установ - розміру, що встановлюється відповідними законами про відповідну небанківську фінансову установу, але не більше 10 відсотків суми боргових вимог, а саме: сукупних зобов'язань дебіторів такої небанківської фінансової установи на останній робочий день звітного податкового періоду. До суми зазначеної заборгованості не включаються зобов'язання дебіторів, які виникають під час здійснення операцій, що не включаються до основної діяльності фінансових установ. Під терміном "основна діяльність" слід розуміти операції, визначені відповідними статтями законів про небанківські фінансові установи.

В акті перевірки зазначено про неправомірне включення до податкової декларації з податку на прибуток суми страхового резерву для небанківських установ у розмірі 1 813 279,00 грн.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" неправомірно сформувало страховий резерв та невірно відобразило у складі витрат його розмір, зокрема в акті перевірки не наведено загального розміру страхового резерву та, на його думку, граничного розміру.

З огляду на викладене, висновки акта перевірки про порушення підпункту 159.2. пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України в частині неправомірного включення до податкової декларації з податку на прибуток суми страхового резерву документально не підтверджуються.

Досліджуючи епізод порушення про неправомірне включення до складу витрат вартості рекламних послуг по відносинам ТОВ "Гугл" та ТОВ "Яндекс Україна", суд виходить з наступних мотивів.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді питання правомірності формування витрат суду належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з його контрагентами - ТОВ "Гугл" та ТОВ "Яндекс Україна"; мету придбання та обставини використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (замовник) та ТОВ "Гугл" укладено договір про надання послуг від 15 листопада 2013 року №, за умовами якого ТОВ "Гугл" зобов'язується надати рекламні послуги замовнику в об'ємі, у якості та у строки, що зазначені у цьому договорі, а замовник зобов'язується оплатити ці послуги; ТОВ "Гугл" докладатиме зусиль для розміщення реклами замовника у відповідності до параметрів розміщення, наданих і обраних замовником, та може час від часу запроваджувати через програму нові види реклами.

При цьому, за визначенням договору Гугл означає компанію Гугл Айрленд Лімітед та її афілійовані компанії, яким належить майно Гугл та програма AdWords.

Згідно з актами прийому-передачі послуг протягом грудня 2013 року, січня-грудня 2014 року ТОВ "Гугл" надало рекламні послуги Google AdWords.

Крім того, за перевірений період позивач мав взаємовідносини із ТОВ "Яндекс Україна", яке, відповідно до наявних у справі копій актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) протягом грудня 2013 року, січня-грудня 2014 року розміщувало рекламні матеріали на проекті "Яндекс.Директ" на замовлення ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

Як свідчать копії виписок банку, за надані рекламні послуги позивач перерахував на рахунки ТОВ "Гугл" та ТОВ "Яндекс Україна" грошові кошти.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд звертає увагу на те що, як свідчить зміст акта перевірки, відповідачем не встановлено відсутності на момент перевірки у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відповідних розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Що стосується посилань в акті перевірки на не надання позивачем документів, які б давали змогу перевірити фактичне надання послуг з придбання рекламних послуг та чи пов'язані зазначені послуги з господарською діяльністю підприємства, не було надано заявок замовника на виконання робіт, адресної програми, інформації щодо об'єму наданих послуг, їх кількість, то вказані документи не є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на неможливість встановити із актів здачі-приймання послуг, які саме послуги було надано, хто особисто їх надавав (посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції), оскільки в актах здачі-приймання робіт (надання послуг), складених у межах спірних правовідносин міститься зміст та обсяг господарської операції - розміщення рекламних матеріалів та рекламні послуги Google AdWords; та зазначено підписи та прізвища осіб, які дають можливість ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, а саме: в актах прийому-передачі послуг по відносинам із ТОВ "Гугл" від виконавця послуг вказано ОСОБА_1 та вчинено підпис вказаної особи; в актах здачі-приймання робіт (надання послуг) по відносинам із ТОВ "Яндекс Україна" від виконавця послуги міститься підпис менеджера групи з оформлення документів за довіреністю від 05 квітня 2011 року №8 ОСОБА_2

Згідно з нормами статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вартісні та кількісні показники формування вартості послуг не є обов'язковим реквізитом первинних документів, крім того, послуга, як специфічний товар, не має кількісного вираження.

В будь-якому випадку, суд дотримується позиції, що окремі недоліки в оформленні первинних документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших доказів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Необґрунтованими є також доводи відповідача про те, що договір із ТОВ "Гугл" оформлено із порушенням статті 180 Господарського кодексу України щодо істотних умов договору, оскільки контролюючий орган не наділений повноваженнями тлумачити зміст договору, а ймовірна відсутність у господарському договорі істотної умови не вливає на податковий облік господарських операцій, якщо такий договір виконано.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом на підставі даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також інформації з мережі Інтернет за посиланням https://moneyveo.ua/ru/confidentiality/registrationcertificate/# ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" здійснює діяльність у сфері грошового посередництва та допоміжної діяльності у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення. Позивач зареєстрований як фінансова установа, що підтверджує свідоцтво про реєстрацію, видане Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 15 грудня 2016 року, має ліцензію Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, серії АЕ №199983 на здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, та сертифікат відповідності вимогам стандарту безпеки банківських карт PCI DSS.

Як зазначив позивач у письмовому поясненні від 07 червня 2017 року, укладаючи договори з ТОВ "Гугл" та ТОВ "Яндекс Україна", оптимізував свою діяльність, виходячи з того, що ці контрагенти мають спеціалізовані можливості та здатні забезпечити належний рівень якості рекламних та маркетингових послуг, а також звертав увагу, що здійснює свою діяльність за допомогою всесвітньої мережі Інтернет, а томі одержання прибутку напряму залежить від реклами для клієнтів, яку надавали вказані підприємства.

Таким чином, вбачається, що придбані рекламні послуги щодо напрямків діяльності ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", безпосередньо стосуються його господарської діяльності, оскільки спрямовані на доведення інформації про позивача та послуги, що ним надаються, з метою обізнаності та формування інтересу до потенційних споживачів.

На підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання робіт для провадження господарської діяльності позивач надав до суду копії наступних документів: договір про надання послуг, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), акти прийому-передачі послуг, рахунки на оплату, виписки банку, з аналізу яких суд дійшов висновку, що ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" придбавали рекламні послуги для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам із ТОВ "Гугл" та ТОВ "Яндекс Україна".

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ "Гугл" та ТОВ "Яндекс Україна" були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання товарів з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення Податкового кодексу України щодо завищення витрат за даним епізодом порушення є помилковими.

За таких підстав суд вважає, що податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі від 13 липня 2015 року №№ та є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Шевченківському районі не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 13 липня 2015 року № та №.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 731,31 грн. (сто чотирнадцять тисяч сімсот тридцять одна гривня тридцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко