Справа № 813/1603/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6012/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області (Далі - ГУ НП у Львівській області) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області щодо його звільнення з органів внутрішніх справ України № 116 о/с від 19.04.2016, поновити його в Національній поліції, де зберігається його місце праці та стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.04.2016.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ГУ НП у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що оскаржуване судове рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з метою вдосконалення діяльності та структури ГУ НП України в Київській, Львівській та Харківській областях, упровадження нових форм і методів роботи підпорядкованих їм територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, відповідно до ст. 22 Закону «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ), було видано наказ № 53 від 22.01.2016 «Про запровадження нових форм і методів роботи територіальних підрозділів ГУ НП України у Київській, Львівській та Харківській областях», відповідно до якого ГУ НП у Львівській області було зобов'язано з 01.02.2016 запровадити на території обслуговування, де відсутні підрозділи ДПС Національної поліції, нові форми і методи роботи підпорядкованих територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, до 27.01.2016 розробити і затвердити в установленому законом порядку Положення про відділи та відділення поліції в районах, містах, районах у містах, а також функціональні обов'язки працівників патрульної поліції та відділу моніторингу. Для забезпечення виконання вимог чинного законодавства 19.02.2016 ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення штату працівників ГУ НП у Львівській області на підставі наказу ГУ НП у Л/о № 16 від 18.02.2016 та про наступне вивільнення, що підтверджується його власноручною розпискою від 19.02.2016. У подальшому, 19.02.2016 та повторно 03.03.2016 позивачу було запропоновано ряд вакантних посад на вибір для визначення подальшого проходження служби, від яких він відмовився, про що складений відповідний акт. Наказом № 116 о/с від 19.04.2016 позивача було звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 4 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч.1 ст.77 Закону № 580-VІІІ. Тому просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні його адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 проходив службу на посаді поліцейського в батальйоні дорожньо-патрульної служби ГУ НП у Львівській області.

18.02.2016 на виконання наказу Національної поліції України № 135 від 16.02.2016 був виданий наказ ГУ НП у Львівській області № 16, відповідно до якого батальйон дорожньо-патрульної служби ГУ НП у Львівській області реорганізується (скорочуються усі посади в кількості 150 одиниць).

Як видно з матеріалів справи, сержант ОСОБА_1 двічі запрошувався до приміщення ГУ НП у Львівській та відділу УПД ГУНП у Львівській області, де йому пропонувалися вакантні рівнозначні посади. Однак, позивач від пропонованих йому посад відмовився.

Наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Львівській області № 116 о/с від 19.04.2016 позивача звільнено зі служби в поліції з 19.04.2016 відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону № 580-VІІІ (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив встановлену Законом № 580-VIII процедуру звільнення позивача з посади.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом № 580-VIІI, який набув чинності 07.11.2015.

Згідно ч.1 ст.48 цього Закону, призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 статті 77 цього ж Закону передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону № 580-VІІІ, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно ч.2 ст.68 Закону № 580-VІІІ, поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Частиною третьою статті 68 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п.4 ч.1 ст.77 цього Закону.

Відповідно до частини п'ятої цієї статті, переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Отже, у випадку скорочення посад в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого підлягає скороченню, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. При цьому, така особа може бути призначена за її згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Законом № 580-VІІІ не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на відсутність у Законі № 580-VІІІ спеціальних положень, які регулюють порядок пропозиції поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку слід застосовувати загальні положення Кодексу законів про працю України (Далі - КЗпП України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною другою цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до ст. 22 Закону № 580-VІІІ, Національною поліцією з метою вдосконалення діяльності та структури Головних управлінь Національної поліції України в Київській, Львівській та Харківській областях, упровадження нових форм і методів роботи підпорядкованих їм територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, видано наказ № 53 від 22.01.2016 «Про запровадження нових форм і методів роботи територіальних підрозділів ГУ НП у Київській, Львівській та Харківській областях», відповідно до якого зобов'язано з 01.02.2016 запровадити на території обслуговування де відсутні підрозділи ДПС Національної поліції, нові форми і методи роботи підпорядкованих територіальних підрозділів (відділів, відділень) поліції, до 27.01.2016 розробити і затвердити в установленому законом порядку Положення про відділи, відділення поліції в районах, містах, районах у містах, а також Функціональні обов'язки працівників патрульної поліції та відділу.

Наказом Національної поліції України № 60 від 25.01.2016 «Про організаційно-штатні зміни в ГУ НП у Львівській області» відповідно до ст. 15 Закону № 580-VІІІ, затверджено Перелік змін у штатах ГУ НП у Львівській області.

На виконання наказу Національної поліції України № 60 від 25.01.2016, з метою вдосконалення діяльності органів та підрозділів ГУ НП, забезпечення належного виконання завдань, т.в.о. начальника ГУ НП у Львівській області Загарією Д.Д. видано наказ від 30.01.2016 № 10 «Про організаційно штатні зміни», відповідно до якого оголошено перелік змін у штатах ГУ НП у Львівській області.

Згідно з наказом Національної поліції України № 135 від 16.02.2016 «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» затверджено переліки змін у штатах Національної поліції України.

На виконання наказу Національної поліції № 135 від 16.02.2016, з метою вдосконалення діяльності органів і підрозділів ГУ НП, забезпечення належного виконання завдань, 18.02.2016, т.в.о. начальника ГУ НП у Львівській області Загарією Д.Д. видано наказ № 16 про організаційно-штатні зміни у штатах ГУ НП у Львівській області.

19.02.2016 ОСОБА_1 повідомлено про скорочення штату працівників ГУ НП у Львівській області (на підставі наказу ГУ НП у Львівській області № 16 від 18.02.2016) та про наступне вивільнення, що підтверджується попередженням від 19.02.2016.

Проте, в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач не запропонував ОСОБА_1 іншу роботу в ГУ НП у Львівській області.

Крім того, з матеріалів справи видно, що 19.02.2016 та 03.03.2016 в ГУ НП у Львівській області проводились оперативні наради, на яких працівникам ГУ НП у Львівській області повідомляли про майбутнє скорочення штату на підставі наказу ГУ НП у Львівській області № 16 від 18.02.2016 та оголошувались посади для їх подальшого працевлаштування, що підтверджується протоколом оперативної наради від 19.02.2016.

Згідно з актами про повідомлення осіб з приводу скорочення посад та доведення до таких вакантних рівнозначних посад з метою подальшого працевлаштування від 19.02.2016 та від 03.03.2016 ОСОБА_1 від запропонованих посад відмовився.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували належність пропозиції позивачу вакантних рівнозначних посад на оперативних нарадах 19.02.2016 та 03.03.2016 чи інших доказів, які б підтверджували сам факт присутності позивача на вказаних нарадах, попередження його про майбутнє вивільнення та пропозицію йому будь-якої рівнозначної вакантної посади.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2015 у справі № 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Пленум Верховного Суду України у пункті дев'ятому постанови № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівнику не була надана на тому або на іншому підприємстві (установі, організації) інша робота, або запропонована робота, від якої він відмовився з поважних причин.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність належних доказів пропонування відповідачем вакантної посади позивачу для подальшого працевлаштування у зв'язку з його звільненням через скорочення штатів та проведення організаційних заходів на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII.

Враховуючи зазначене, відповідач порушив встановлену Законом № 580-VIII процедуру звільнення позивача з посади поліцейського батальйону дорожньо-патрульної служби ГУ НП у Львівській області, а отже висновок суду першої інстанції про протиправність спірного наказу та наявність підстав для його скасування відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Стосовно позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною другою цієї статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У випадках вимушеного прогулу працівника застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Пунктом другим цього Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Оскільки позивача звільнено з роботи з 19.04.2016, відповідно 19.04.2016 є останнім днем роботи, за який відповідачем виплачено позивачу грошове забезпечення при проведенні розрахунку при звільненні.

Тому, тривалість вимушеного прогулу позивача, який утворився внаслідок винесення протиправного наказу відповідача, необхідно обраховувати з 20.04.2016 по 04.04.2017, що становить 240 робочих днів.

Згідно довідки ГУ НП у Львівській області про доходи № 246/75 від 23.06.2016, середньомісячне грошове забезпечення позивача за лютий-березень 2016 року становило 3 375 грн, при цьому середньоденне грошове забезпечення суд обчислив шляхом ділення грошового забезпечення за розрахунковий період, що враховується для розрахунку середнього грошового забезпечення у гривнях, на кількість робочих днів у розрахунковому періоді : 3 375 грн + 3 375 грн = 6750 грн / 43 робочих дні = 156,98 грн.

З огляду на наведене, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить 37 675,20 грн (156,98 грн х 240 днів), з врахуванням обов'язкових податків і зборів.

Крім того, судом першої інстанції було вірно встановлено, що за період з 20.04.2016 по 14.07.2016 та за період з 15.07.2016 по 30.11.2016 на підставі наказів ГУ НП у Львівській області позивач отримав грошову допомогу у розмірі 2 000 грн, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 35 675,20 гривень (37 675,20 грн - 2000 грн).

Відповідно до пунктів другого та третього частини першої статті 256 КАС України, постанови суду щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Згідно ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року по справі № 813/1603/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський

Повний текст ухвали складено 23.06.2017.