Справа № 757/23871/15-а
Суддя: Писанець В. А.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року cуддя Печерського районного суду Писанець В.А., розглянувши в порядку скороченого провадження, відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, Пенсійного фонду України, третя особа: Державна України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України, що незважаючи на чинну з 29.08.2014р. постанову Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2014р. у адміністративній справі № 757/16368/14-а і повноваження визначені пунктом 3, підпунктом 6 пункту 4 «Положення про Пенсійний фонд України», затв. постановою КМУ від 23.04.2014р. № 280, не організував та не проконтролював роботу визначеного ним Управління ПФУ Генічеського району Херсонської області у питанні поновлення і виплати пенсії ОСОБА_1;

- визнати протиправними та дискримінаційними бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області щодо не поновлення, не нарахування і не виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, а також дії щодо відмови в поновленні пенсії за її відповідною заявою від 11.03.2014р.;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області поновити з 11 вересня 1997р. ОСОБА_1 нарахування і виплату проіндексованої пенсії за віком, зі здійсненням компенсації втрати частини доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою незаконно непоновленої, не нарахованої і не виплаченої пенсії ОСОБА_1, допустивши негайне виконання виплати пенсії за 1 місяць;

- при ухваленні постанови по цій справі не на користь суб'єкта владних повноважень, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- визначити і стягнути на користь позивачки понесені судові витрати у справі за процедурою, встановленою у адміністративному судочинстві.

В обґрунтування позову зазначила, що незважаючи на наявність приюдиційного судового рішення щодо неправомірності відмов позивачу у в поновлені пенсії з причин відсутності реєстрації в Україні та відсутності механізму виплату пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими Україною не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення,- пенсійні органи продовжують жонглювати законом на свою користь.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.01.2016 року відкрито скорочене провадження.

До суду надійшли письмові заперечення відповідача Пенсійного фонду України, в яких зазначено, що Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні управління (п. 7 Положення № 280).

Згідно з пп. 6 п. 4 Положення № 280 Пенсійний фонд України, відповідно до покладених на нього завдань, організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до п. 2 ч. 2 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Однак таке зобов'язання може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити такі дії лише у випадку, коли закон визначає повноваження в імперативній формі, тобто коли його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, а позовні вимоги можуть стосуватися лише визнання незаконними прийнятих рішень (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

Таким чином, повноваження Пенсійного фонду України щодо контролю за поновленням і виплатою пенсії є дискреційним повноваженням Фонду.

У зв'язку з викладеним, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України стосовно нездійснення ним організації та контролю роботи управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області у питанні поновлення і виплати пенсії Позивачці є формою втручання в дискреційні повноваження Пенсійного фонду України, а тому є необгрунтованою.

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у червні 2014 року позивач звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність ПФУ та ГУ ПФУ в АР Крим щодо незабезпечення своєчасного і в повному об'ємі фінансування і виплати пенсії ОСОБА_1; визнати бездіяльність УПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя щодо непоновлення, ненарахування і невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком, а також дії щодо відмови в поновленні пенсії за її заявою протиправними; зобов'язати УПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя поновити з 11.09.1997 р. нарахування і виплату пенсії за віком, з проведенням її індексації і здійсненням компенсації втрат частини доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії, допустивши негайне виконання виплати пенсії за 1 місяць.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 05.08.2014 вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим щодо відмови в розгляді поданої представником ОСОБА_1 заяви від 11.03.2014 р. про поновлення виплати раніше призначеної пенсії з підстави відсутності в неї зареєстрованого місця проживання в Україні. Зобов'язано Пенсійний фонд України визначити територіальний орган (управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах), якому передати на розгляд подану представником ОСОБА_1 заяву від 11.03.2014 р. про поновлення виплати раніше призначеної пенсії з прийняттям за результатами такого розгляду відповідного рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Тобто позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії за її відповідною заявою від 11.03.2014р. та поновлення з 11 вересня 1997р. нарахування і виплати проіндексованої пенсії за віком, зі здійсненням компенсації втрати частини доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою вже були предметом судового розгляду і за наслідком їх вирішення винесено відповідну постанову.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України викладених у постановах по справам №№ 21-1067а16, 21-452а16, 21-4564а15, 21-3277а15, обов'язковість яких встановлена ст. 244-2 КАС України, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульований розділом V КАС України.

Так, зокрема, за правилами ч. 9 ст. 267 вказаного розділу КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Враховуючи те, що одна частина позовних вимог ОСОБА_1 вже була предметом судового розгляду та за наслідком їх вирішення ухвалено відповідне судове рішення, а інша частина вимог позову фактично зводиться до оскарження невиконання такого рішення, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 17, 104, 105, 121, 158-162, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, Пенсійного фонду України, третя особа: Державна України в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя В.А. Писанець