Справа № 2-а-104/10/1470
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2012-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2012 р.Справа № 2-а-104/10/1470

Категорія:Головуючий в 1 інстанції:

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Яковлєва О.В.,

суддів Бойка А.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2010 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання незаконним та скасування Указу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому ставить вимоги до Президента України про визнання незаконним та скасування Указу Президента України № 1041/2004 від 4 вересня 2004 р. "Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови господарського суду Миколаївської області".

Вимоги обґрунтовано тим, що постановою Верховної Ради України від 31 січня 1992 р. позивача призначено головою арбітражного суду Миколаївської області.

Оспорюваним Указом Президента позивача звільнено з посади голови господарського суду Миколаївської області на підставі ст. 20 ч. 5 Закону України "Про судоустрій України", інших правових підстав в Указі не зазначено.

Вважає, що прийнятий Указ Президента є незаконним оскільки це суддівська, а не адміністративна посада і звільнення його з посади голови суду, одночасно позбавляє його повноважень судді.

При цьому, позивач посилається на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції про офіційне тлумачення положення частини п'ятої статті 20 Закону України "Про судоустрій України" (справа про звільнення судді з адміністративної посади) № 1-6/2007 від 16 травня 2007 р., яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини п'ятої статті 20 Закону України "Про судоустрій України", відповідно до якого голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду та звільняються з посади Президентом України.

У зв'язку з цим, позивач вважає, що після прийняття вказаного рішення Конституційним Судом України та визнання неконституційним положень ст. 20 ч. 5 Закону України "Про судоустрій України", Указ Президента України підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам у справі, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від 31 січня 1992 р. позивача призначено головою арбітражного суду Миколаївської області.

Оспорюваним Указом Президента позивача звільнено з посади голови господарського суду Миколаївської області, на підставі ст. 20 ч. 5 Закону України "Про судоустрій України".

Підставою прийняття указу є рішення Ради суддів господарських судів України від 16.07.2004 року, яким рекомендовано звільнити суддю Фролова В.Д. з адміністративної посади, та подання Вищого господарського суду України про звільнення з адміністративної посади голови суду № 01-2.4/293 від 23.07.2004 року.

Наказом Вищого господарського суду України № 523-ка від 06.09.2004 року, позивача звільнено від виконання обовязків голови господарського суду Миколаївської області з 6.09.2004 року.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо законності прийнятого Указу Президента виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 20 ч. 3 Закону України "Про арбітражний суд", в редакції від 4 липня 1991 р., голова арбітражного суду мав статус арбітра, а не судді.

Законом України від 21 червня 2001 р. внесено зміни до Закону України "Про арбітражний суд", відповідно до яких арбітри арбітражних судів набули статус суддів, а арбітражні суди перетворено на господарські суди, назву Закону України "Про арбітражний суд" змінено на Закон України "Про господарські суди".

Відповідно до ст. ст. 7, 8 Закону України "Про господарські суди", голова господарського суду має статус судді.

У відповідності до ч. 5 ст. 20 Закону України "Про судоустрій України", в редакції яка діяла на момент прийняття указу, голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду строком на п'ять років з числа суддів та звільняються з посади Президентом України за поданням Голови Верховного Суду України (а щодо спеціалізованих судів - голови відповідного вищого спеціалізованого суду) на підставі рекомендації Ради суддів України (щодо спеціалізованих судів - рекомендації відповідної ради суддів). Призначення на інші адміністративні посади в судах, а також призначення (обрання) на адміністративні посади у Верховному Суді України та звільнення з цих посад здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Суддя може бути звільнений з адміністративної посади (крім адміністративних посад у Верховному Суді України) в порядку, визначеному цією статтею, також за ініціативою Вищої ради юстиції.

Судовою колегією встановлено, що Указ Президента України прийнято у відповідності до вищезазначених норм, так як підставою останнього є рішення Ради суддів господарських судів України та подання Вищого господарського суду України, а тому відсутні ознаки порушення процедури прийняття оспорюваного Указу.

Посилання позивача на фальшивість Указу, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відсутні докази на те вказуючі, а навпаки в матеріалах справи є достатні дані щодо реальності останнього копія Указу та прийняті рішення уповноважених органів за наслідком останнього.

Твердження позивача щодо звільнення з адміністративної посади є звільненням з посади судді є безпідставним, так як статус судді не залежить від адміністративної посади на яку обирається суддя.

Також, у відповідності до ст.72 КАСУ, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі не доводяться при розгляді адміністративної справи.

В даному випадку, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2004 року, яке залишено без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07.02.05 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Вищого господарського суду України про визнання незаконним Указу Президента України № 1041/2004 від 4 вересня 2004 р. "Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови господарського суду Миколаївської області", наказу Вищого господарського суду України № 523-ка від 6 вересня 2004 р., поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.

Посилання позивача на рішення Конституційного суду України № 1-6/2007 від 16 травня 2007 р., яким визнано неконституційним положення частини п'ятої статті 20 Закону України "Про судоустрій України", не може бути прийнято судом до уваги, оскільки звільнення відповідача з посади голови суду відбулось у вересні 2004 р., тоді як рішення Конституційного суду України прийнято у травні 2007 р., так як останнє не має зворотної дії у часі.

Крім того, судова колегія вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбаченого ст.99 КАСУ, який діяв на час розгляду справи, що є підставою для відмови у задоволенні позову, так як Указ Президента України прийнято 4 вересня 2004 р. та здійснено звільнення позивача з адміністративної посади, а звернення до суду здійснено 12.07.07 року, однак строк звернення до суду у справах про проходження публічної служби є один місяць, що встановлено ст.233 КЗпПУ.

В даному випадку, на час прийняття оспорюваного Указу, питання щодо визнання незаконним Указу Президента розглядалось за правилами цивільно-процесуального кодексу України, в рамках позовної заяви про поновлення на роботі, що позивачем і реалізовано.

Враховуючи вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАСУ, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 червня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом 20 днів, після набрання нею законною сили до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.В. Яковлєв

Судді А.В. Бойко

ОСОБА_2