Справа № 826/808/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 червня 2017 року м. Київ К/800/20182/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу і вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з вказаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати наказ Національного банку України від 10.08.2015р. № 3723-к про звільнення; поновити на посаді головного економіста Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України з 22.12.2015р.; зобов'язати Національний банк України переглянути його посадовий оклад головного економіста та привести його у відповідність до середніх значень аналогічних посад у Департаменті фінансового моніторингу Національного банку України; зобов'язати Національний банк України здійснити виплату середнього заробітку (з урахуванням перегляду його посадового окладу головного економіста та приведенням його у відповідність до середніх значень аналогічних посад у Департаменті фінансового моніторингу Національного банку України) за час вимушеного прогулу; зобов'язати Національний банк України здійснити відрахування до корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України за час вимушеного прогулу; стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва визнано протиправним та скасовано наказ Національного банку України від 09 грудня 2015 року №7019-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади головного економіста відділу фінансового моніторингу центрального регіону Департаменту фінансового моніторингу, з роботи 21 грудня 2015 року, у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного економіста відділу фінансового моніторингу центрального регіону Департаменту фінансового моніторингу з 22 грудня 2015 року; стягнуто з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 грудня 2015 року по 09 березня 2017 року у розмірі 178 454,08 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 грудня 2015 року по 09 березня 2017 року у розмірі 178 454 грн. 08 коп. та допуску до негайного виконання постанови суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 12 327,14 грн. та відмовлено у задоволенні позовних вимог у цій частині. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 березня 2017 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Національного банку України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допуску до негайного виконання постанови суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції в цій частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Стягуючи на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 грудня 2015 року по 09 березня 2017 року, суд першої інстанції з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» та кількості робочих днів у період вимушеного прогулу ОСОБА_1: за 2015 рік - 7 днів, за 2016 рік - 251 день, за 2017 рік - 46 днів, визначив його розмір у сумі 178 454,08 грн.

Приймаючи ж рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині, апеляційний суд виходив з такого.

Так, частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У пункті 32 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховний Суд України зазначив, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Так, дослідивши наявні у справі докази та заслухавши у судовому засідання пояснення сторін, апеляційний суд встановив, що після звільнення з роботи в Національному банку України ОСОБА_1 працевлаштовувався в ПАТ «КБ «ЄВРОБАНК», ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ», ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» та отримував у вказаних товариствах заробітну плату; загальна сума отриманих коштів від вказаних товариств становить 282 505 грн. (167 925 грн. - ПАТ «КБ «ЄВРОБАНК», 5000грн. - ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ», 109580 - ПАТ «КБ «АКОРДБАНК»).

З огляду на викладене та враховуючи, що, як вже зазначалося, після звільнення з Національного банку України позивач був працевлаштований та отримував заробітну плату, розмір якої за вказаний вище період становить 282 505 грн., а отже перевищує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу (178 454,08 грн.), апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню та, як наслідок, скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 грудня 2015 року по 09 березня 2017 року у розмірі 178 454,08 грн. та допуску до негайного виконання постанови суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 12 327,14 грн.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятого судом апеляційної інстанції рішення, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу і вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник