Справа № 816/1205/16
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 р. Справа № 816/1205/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017р. по справі № 816/1205/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області , Козельщинського районного суду Полтавської області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

01 серпня 2016 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Козельщинського районного суду Полтавської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо нездійснення нарахування та нездійснення виплати судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенку Андрію Вікторовичу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків за період з 29.03.2015 по 30.06.2016 включно;

- зобов'язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенку Андрію Вікторовичу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків за період з 29.03.2015 по 30.06.2016 включно.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що вважає дії відповідачів, щодо нездійснення нарахування та нездійснення виплати щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків безпідставними, протиправними такими, що порушують його права, свободі та інтереси.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Козельщинського районного суду Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо нездійснення нарахування та виплати судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенку Андрію Вікторовичу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 28.03.2015 по 30.06.2016 включно.

Зобов'язано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити судді Козельщинського районного суду Полтавської області Лизенку Андрію Вікторовичу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 28.03.2015 по 30.06.2016 включно.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Указом Президента України № 571/2013 від 18.10.2013 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Лисичанського міського суду Луганської області строком на п'ять років /а.с. 11-15/.

З 30.10.2013 ОСОБА_1 приступив до виконання обов'язків судді Лисичанського міського суду Луганської області на підставі наказу Лисичанського міського суду Луганської області № 7 від 30.10.2013. Цим же наказом ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, як такому, стаж роботи якого на посаді судді станом на 30.10.2013 становить 0 років 0 місяців 0 днів /а.с. 16/.

Указом Президента України № 81/2015 від 14.02.2015 ОСОБА_1 переведено в межах п'ятирічного строку на роботу на посаді судді Козельщинського районного суду Полтавської області /а.с. 17-20/.

Наказом Козельщинського районного суду Полтавської області № 03-ос.с від 06.03.2015 призначено ОСОБА_1 у порядку переведення у межах п'ятирічного строку на посаду судді Козельщинського районного суду Полтавської області з 06.03.2015 та встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 06.03.2015 у зв'язку з наявністю станом на 06.03.2015 стажу роботи 01 рік 04 місяці 07 днів /а.с. 21/.

Наказом Козельщинського районного суду Полтавської області № 04-ос.с від 03.04.2015 припинено ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.04.2015 у зв'язку з наявністю станом на 28.03.2015 стажу роботи 01 рік 04 місяці 29 днів /а.с. 22/.

Наказом Козельщинського районного суду Полтавської області № 10-ос.с від 19.08.2015 наказ № 04-ос.с від 03.04.2015 було скасовано в частині припинення ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 28.04.2015, встановлено ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 19.08.2015, у зв'язку з наявністю станом на 19.08.2015 стажу роботи 01 рік 09 місяців 20 днів /а.с. 23/.

Водночас, за твердженням позивача, до теперішнього часу вказана надбавка йому не нараховувалась та не виплачувалась, в обґрунтування чого надав суду копії розрахункових листів щодо нарахування ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з березня 2015 року по червень 2016 року, з яких вбачається, що з дати набрання чинності Закону 192-VIII, а саме: з 28.03.2015, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась щомісячна доплата за вислугу років /а.с. 55-58/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нездійснення нарахування та виплати позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 28.03.2015 по 30.06.2016 включно є протиправною та такою, що суперечать як Конституції України так і міжнародним правовим нормам.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п'ятою статті 129 Закону № 2453-VI (в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

29 березня 2015 року набрав чинності Закон № 192-VIII, яким затверджено нову редакцію Закону № 2453-VI.

Згідно частини п'ятої статті 133 цієї редакції суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону № 192-VIII не містять норм стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом, права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом № 192-VIII.

Положеннями ст. 13 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Положеннями частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України (далі - БК) визначено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно статті 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Враховуючи те, що на сьогодні положення Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII) щодо визначення суддівської винагороди не визнані неконституційними та відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України, а Прикінцеві та перехідні положення Закону № 192-VIII не містять норми, якою збережено за суддями право на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, то правових підстав для нарахування та виплати позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу у ТУ ДСА не було.

Крім того, колегія суддів не може погодитися с доводами позивача в позовній заяві щодо відсутності норми, яка зберігає за суддями, стаж роботи яких складає менше трьох років, право на отримання щомісячної доплати за вислугу років, є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів.

Так, зокрема, у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 цей Суд вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Втім, як видно із правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що з моменту набрання чинності Законом № 192-VIII право на отримання щомісячної доплати за вислугу років мають судді, стаж роботи яких складає більше трьох років.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 02.11.2016 (справа № 812/636/15).

Відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи правову позицію Верховного суду України, те, що саме законом визначено механізм оплати праці суддів, то цей механізм повинен застосовуватися з моменту набрання чинності цим законом, який є спеціальним щодо оплати праці суддів, і норми ст.32 КЗпП України в даному випадку не повинні застосовуватися.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблені передчасні висновки, щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року у справі № 816/1205/16, прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2017р. по справі № 816/1205/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, Козельщинського районного суду Полтавської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Калитка О.М.
Повний текст постанови виготовлений 26.06.2017 р.