Справа № 810/3508/16
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3508/16 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

19 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- зобов'язати Міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції звільнити з - під арешту майно ОСОБА_2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою від 17 серпня 2009 року серія АК №696541 та постановою від 18 травня 2010 року серія АК №716361;

- зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції звільнити з-під арешту майно третьої особи, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою від 6 вересня 2010 року в рамках виконавчого провадження ВП №21539651.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року позов задоволено, скасовано запис про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна ОСОБА_2, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 17 серпня 2009 р. серія АК № 696541, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 18 серпня 2009 р. за № 10359045; запис про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна ОСОБА_2, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18 травня 2010 р. серія АК № 716361, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 18 травня 2010 р. за № 10360074; скасовано запис про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна ОСОБА_2, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції від 6 вересня 2010 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 24 вересня 2010 р. за № 10285875.

Не погоджуючись із вказаною постановою, третя особа, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представники апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір від 17 серпня 2007 року №11/03-38, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 37000 доларів США зі сплатою 15 % річних, комісійну винагороду та повернути кредит в терміни та на умовах, встановлених договором; кінцевим терміном повернення кредиту є 16 серпня 2012 року.

Як убачається з п. 1.4 названого договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги, між сторонами було укладено договір застави (іпотеки), предметом якого є квартира (загальною площею - 64,8 кв. м., житловою - 38,5 кв. м.), за адресою: АДРЕСА_2.

З метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 17 серпня 2007 року між АБ «Банк регіонального розвитку» (іпотекодержатель) та третьою особою (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір предметом якого є квартира (загальною площею - 64,8 м2, житловою - 38,5 м2), за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований в реєстрі за №6170; також в договорі зроблено застереження щодо заборони на відчуження предмету іпотеки, яке зареєстровано в реєстрі за №6171; відповідно до пункту 1.3 договору загальна вартість предмета іпотеки за взаємною згодою сторін складала 376653,00 грн.

30 вересня 2015 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», яке діяло як управитель активами АБ «Банк регіонального розвитку», переданими в управління відповідно до договору від 20 листопада 2013 року (управитель), та позивачем (новий кредитор) було укладено договір №012 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором від 17 серпня 2007 року №11/03-38, згідно якого управитель зобов'язався передати права кредитора шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор зобов'язався прийняти всі права і стати новим кредитором за кредитним договором №11/03-38. Згідно з вимогами підпункту 1.1.1 договору №012 одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором, управитель (банк) відступив, а Новий кредитор набув усі права сторони договору та став кредитором (заставодержателем, іпотекодавцем) за всіма договорами, що забезпечують виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору у тому числі, але не виключно: іпотечний договір від 17 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований за №6170 та додатковий договір від 20 жовтня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований за №3336.

Відповідно до пункту 1.3 договору №012 новий кредитор одержав право замість банку (управителя) вимагати від позичальника виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, але не виключно: з повернення суми кредиту в повному обсязі; із сплати процентів в розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором; із сплати комісії у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором; із сплати неустойки (штрафів, пені) у випадках, розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором, а також виконання позичальником будь-яких інших зобов'язань за кредитним договором.

7 липня 2016 року між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (управитель) та позивачем (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав за Іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №218.

Відповідно до пункту 1.4 зазначеного договору права іпотекодержателя за іпотечним договором, які відступаються на користь нового кредитора відповідно до умов цього договору, зокрема, включають: право на звернення стягнення (в тому числі дострокове) на предмет іпотеки у випадках, передбачених іпотечним договором; право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку та обсязі, передбаченому законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором, а також будь-які інші права іпотекодержателя, передбачені законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором.

Крім того, колегією суддів встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2012 року у справі №1003/7495/12 (2/1003/2289/12) задоволено позов акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 485686,04 грн.

Як зазначає позивач, маючи намір здійснити продаж предмета іпотеки звернувся до приватного нотаріуса з проханням про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державну реєстрацію (на підставі іпотечного договору, який містить відповідне застереження, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві) об'єкту - квартири, загальною площею 64,8 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, 09 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було прийнято постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій вих.№79/02-31, оскільки згідно з даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 9 серпня 2016 року, на квартиру (предмет іпотеки) наявні обтяження, а саме: 18 серпня 2009 року Міським відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця від 17 серпня 2009 року серія АК № 696541, та 18 травня 2010 року було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови; 24 вересня 2010 року було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови Відділ державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП №21539651 від 9 червня 2010 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про обтяження майна перешкоджає позивачеві у реалізації його прав як іпотекодержателя.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з наступних підстав.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинна до 09.03.2011, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями статті 5 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною першою та восьмою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору.

Згідно положень статті 52 вказаного Закону стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини шостої та сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно частини другої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинна до 09.03.2011, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Також, згідно частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 04.11.2010 №2677-VI, який набрав чинності 09.03.2011, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 06.03.2017 №4552 суду першої інстанції було повідомлено, що у державної виконавчої служби відсутня можливість надати копії виконавчого провадження, в межах якого було накладено стягнення на майно третьої особи постановами від 17 серпня 2009 року серії АК №696541 та від 18 травня 2010 року серії АК № 716361 у зв'язку з закінченням терміну його зберігання. Також, у листі зазначено, що виконавче провадження ВП №18545504 з примусового виконання виконавчого листа №2-11/10 про стягнення з третьої особи на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу у сумі 1061985,16 грн завершено 31 серпня 2010 року у зв'язку з направленням за належністю до іншого відділу ДВС.

Листом Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30.11.2016 №8215 суду першої інстанції повідомлено, що 03 вересня 2010 року надійшов на виконання виконавчий лист №2-11 про стягнення з третьої особи на користь АКІБ «УкрСиббанк» боргу у сумі 1061985,16 грн; 06 вересня 2010 року державним виконавцем було внесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №21539651, а постановою від 22 грудня 2010 року про закінчення виконавчого провадження №2153651 та передання до відділу державної виконавчої служби Білоцерківського МРУЮ по територіальності. Також у листі зазначено про неможливість надання копії виконавчого провадження №21539651 у зв'язку зі знищенням.

Як вбачається з витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, станом на 09 серпня 20016 року накладено арешт на усе майно ОСОБА_2 на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції від 06.09.2010 у ВП №21539651.

Проте, як вбачається з постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції від 22.12.2010 виконавче провадження №21539651 закрито без зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За таких обставин, як вірно зазначено судом першої інстанції, державними виконавцями при закінченні виконавчих проваджень не були виконані вимоги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_2, в тому числі на предмет іпотеки.

Також, судом першої інстанції було вірно звернуто увагу на положення пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно положень частин другої та п'ятої статті 26 зазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна трьох записів перешкоджає позивачеві у реалізації його прав як іпотекодержателя, а тому належним способом захисту порушеного права є скасування записів про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна третьої особи, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановами від 17 серпня 2009 року серії АК №696541 та від 18 травня 2010 року серії АК №716361, та постановою від 6 вересня 2010 року в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 26.06.2017 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.