Справа № 344/16863/14-а
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5997/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» про стягнення компенсації за речове майно,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в листопаді 2014 року звернувся з позовом в суд до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» про стягнення компенсації за невикористане речове майно. В подальшому змінив позовні вимоги та просив видати в натуральному вигляді недоотримане речове майно.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2017 року в справі №344/16863/14а позовну заяву задоволено частково. Зобовязано Державну установу «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» видати ОСОБА_1 наступне речове майно: шапку-вушанку, напівчоботи утеплені-зимові, плащ-накидку; черевики з високими берцами; напівчеревики літні; костюм спеціальний камуфльований; куртку літню напіввовняну. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державною установою «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2017 року в справі №344/16863/14а та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції невірно зясовано обставини справи і при цьому порушено норми матеріального права.

Сторони по справі в судове засідання не зявились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та позовну заяву залишити без розгляду. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Статтею 99 КАС України визначаються строки звернення до адміністратив ного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юри дичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вва жатися спірними після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Після звільнення зі служби в серпні 2011 року, позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про нарахування і виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, на що отримав відповіді з Івано-Франківського слідчого ізолятора від 07 листопада 2011 року, 06 лютого 2012 року, 20 квітня 2012 року, 11 червня 2012 року, 18 жовтня 2013 року, Державної пенітенціарної служби України від 21 листопада 2013 року, 08 травня 2013 року, 29 липня 2013 року, 27 серпня 2013 року, 17 червня 2014 року, прокуратури Івано-Франківської області від 20 грудня 2013 року, 13 лютого 2014 року, 01 квітня 2014 року, Генеральної прокуратури України від 24 квітня 2014 року, Міністерства внутрішніх справ України від 07 березня 2014 року про відмову в їх задоволенні.

З адміністративним позовом позивач звернувся лише в листопаді 2014 року.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, так як дізнався про порушення своїх прав ще у серпні 2011 року коли отримав довідку з переліком предметів невиданих за час служби та в подальшому коли звертався з заявами до органів влади.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, останній виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» суд вказав, що положення стосовно сплати державного мита для подачі скарги та про забезпечення сторін у справі копіями цієї скарги слугує меті забезпечення належного адміністрування правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть резонно сподіватися що ці правила будуть реалізовуватись на практиці. Не дивлячись на це, такі правила чи їх застосування не повинно радикально позбавляти сторін у справі можливості скаржитись до суду.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У звязку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Тобто, Європейський суд з прав людини вважає обґрунтованими обмеження у праві на подання позовної заяви з метою не допустити судовий процес у безладний рух. Отже, подання позовної заяви через три роки з моменту коли особа дізналась про порушення своїх прав є достатньою підставою для залишення такої заяви без розгляду та застосування статті 99 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає за правильне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти ухвалу, якою позовну заяву залишити без розгляду.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.4 ч.1 ст.198, ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 квітня 2017 року в справі №344/16863/14а скасувати та прийняти ухвалу, якою адміністративний позов залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 22.06.2017 року