Справа № 808/2762/16
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року о 16 год. 09 хв.Справа № 808/2762/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Батигіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про: визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (надалі позивач або ФОП ОСОБА_1А.) до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі відповідач або ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 22.04.2016, № від 22.04.2016, № від 22.04.2016, № від 13.07.2016, № від 13.07.2016, № від 13.07.2016.

Під час судового розгляду справи здійснено заміну первинного відповідача ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області на його правонаступника - Запорізьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що прийняті податкові-повідомлення рішення є такими, що суперечить вимогам чинного законодавства України та прийняті з порушенням вимог Податкового кодексу України, та зазначає, що відображені в Акті перевірки обставини не відповідають дійсності, а порушення позивачем приписів статей 164, 168, 170, 177 Податкового кодексу України спростовується наявними усіма первинними документами, які були надані позивачем також під час перевірки.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, про що подала заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті з додержанням вимог діючого законодавства та на підставі виявлених під час перевірки порушень Податкового кодексу України. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 07.09.2006 за № 2 025997, за адресою: АДРЕСА_1. Основним видом діяльності позивач є: 41.32 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів (т.1 а.с.84-86).

У період з 11.03.2016 по 23.03.2016, на підставі направлень № № 19, 20 від 11.03.2016, наказу № 62 від 29.02.2016, на підставі статей 20, 77 Податкового кодексу України, статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», фахівцями ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області проведено виїзну документальну перевірку фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено Акт № 714/08-27-13-2- від 06.04.2016 (т.1 а.с.16-57).

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

п. 164.1 ст. 164., п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1. ст. 168, п.171.2 ст. 171, п. 177.8 ст.177 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб у сумі 87339,38грн., у т.ч. січень 2014 року в сумі 2401,45грн, лютий 2014 року в сумі 1834,59грн., березень 2014 року в сумі 2521,11 грн., квітень 2014 року в сумі 2722,94грн., травень 2014 року в сумі 3926,95грн., червень 2014 року в сумі 1319,94грн., липень 2014 року в сумі 1317,01грн., серпень 2014 року в сумі 26,28грн., вересень 2014 року в сумі 4336,68грн., жовтень 2014 року в сумі 28,94грн., листопад 2014 року в сумі 1117,63грн., грудень 2014 року в сумі 1023,89грн., січень 2015 року в сумі 387,22грн, лютий 2015 року в сумі 57,44грн., березень 2015 року в сумі 6208,31грн., квітень 2015 року в сумі 3711,15грн., травень 2015 року в сумі 14436,45грн., червень 2015 року в сумі 6043,47грн., липень 2015 року в сумі 5039,10грн., серпень 2015 року в сумі 9106,25грн., вересень 2015 року в сумі 8539,66грн., жовтень 2015 року в сумі 3694,43грн., листопад 2015 року в сумі 6120,31грн., грудень 2015 року в сумі 1418,19грн.;

пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати у січні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 775,0грн., у лютому 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 775,0грн., у травні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 667,0грн., у червні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 615,33грн., у серпні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 97,35грн., у вересні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 730,88грн., у жовтні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 831,59грн., у листопаді 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 385,85грн., у грудні 2014 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 409,90грн., у січні 2015 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 240,0грн., у лютому 2015 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 268,91грн., у березні 2015 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 200,0грн., у квітні 2015 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 200,0грн., у травні 2015 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 280,0грн., у червні 2015 року несвоєчасно перераховано ПДФО в сумі 400,0грн.;

пп. 168.1.2 п. 168.1, пп. 168.4.1 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України та пп. 129.1.3 п. 129.1, п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України відповідно, нарахована пеня в сумі 11,92 грн., за несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати працівників за січень, лютий, травень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2015 року;

пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абз.4 пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п. «а» 170.9.1 пп. 170.9.1 п.170.9 ст.170 Податкового кодексу України, а саме не утримання та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб під час відшкодування працівнику витрат на придбання алкогольних напоїв в загальній сумі 43,47грн. (289,83грн. х 15%);

п. «а» 176.2 п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме не відображення в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 4 квартал 2015 року суми відшкодування працівнику ОСОБА_2 витрат на придбання алкогольних напоїв, що в свою чергу призвело до втрат бюджету;

пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування військового збору до бюджету під час виплати заробітної плати у листопаді 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 40,01грн., у грудні 2014 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 38,95грн., у травні 2015 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 10,85грн., у червні 2015 року несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 20,01грн.;

пп. 168.1.2 п.168.1, пп. 168.4.1 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України та пп. 129.1.3 п. 129.1, п. 129.4 ст.1 29 Податкового кодексу України, нарахована пеня в сумі 0,16 грн., за несвоєчасне перерахування військового збору із заробітної плати працівників за листопад, грудень 2014 року та травень, червень 2015 року.

п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на 146959,33грн., в т.ч. по періодах: за 2014 року на суму 125323,18 грн. та у 2015 році на суму 21636,15грн.;

пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік в сумі 2058,16 грн.

На підставі акту перевірки № 714/08-27-13-2- від 06.04.2016, податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 22.04.2016:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 220439грн., у т.ч. за податковими зобов'язаннями 146959,33грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 73479,67 грн. (т.1 а.с.58);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на загальну суму 152470,22 грн., у т.ч. за податковими зобов'язаннями 87382,85грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 65075,45грн., сума пені відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України 11,92 грн. (т.1 а.с.60);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 2572,70 грн., у т.ч. за податковими зобов'язаннями 2058,16грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 514,54 грн. (т.1 а.с.59);

№, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені 11,14 грн. за платежем військовий збір, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 10,98 грн., сума пені відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України 0,16 грн. (т.1 а.с.62).

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, при цьому наполягав на проведенні повторної перевірки.

За результатами розгляду скарг відповідачем проведено додаткові перевірки, за наслідками яких складено акти:

№1044/08-27-13-2- від 08.06.2016 про результати невиїзної позапланової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 у зв'язку зі з'ясуванням обставин, які не були досліджені під час документальної планової виїзної перевірки за період з 01.01.2014 по 31.12.2015;

№1130/08-27-13-2- від 08.07.2016 про результати виїзної позапланової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 у зв'язку зі з'ясуванням обставин, які не були досліджені під час документальної планової виїзної перевірки та позапланової документальної невиїзної перевірки за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

Так, за результатами розгляду скарги позивача та проведення позапланових перевірок рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області №574/14/08-01-10-01-13 від 11.07.2016 (т.1 а.с.65-73) скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 22.04.2016 в частині зайво нарахованого грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 87339,38 грн. і 60466,48 грн. штрафних санкцій, у зв'язку з чим податковим органом винесено нове податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2016, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 4664,36 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (т.1а.с.61).

Крім того, рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області №574/14/08-01-10-01-13 від 11.07.2016 позивачу збільшено на 41,65 грн. розмір штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасне перерахування військового збору до бюджету відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового України, зобов'язавши відповідача направити позивачу окреме податкове повідомлення-рішення. А також ГУ ДФС у Запорізькій області застосувало фінансову санкцію у розмірі 510 грн. згідно з вимогами п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України.

13.07.2016 відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення:

№, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання і військового збору у розмірі 41,65 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с.63);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 510 грн. (т.1 а.с.64).

Позивач не погоджуючись з результатами перевірок та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх до ДФС України та наполягав на проведенні повторної перевірки.

Так, відповідачем проведено позапланову перевірку, за результатами якої склав акт №29/08-29-13-04- від 20.08.2016 про результати виїзної позапланової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 у зв'язку зі з'ясуванням обставин, які не були досліджені під час документальної планової виїзної перевірки та позапланової документальної невиїзної перевірки за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, висновки якого підтвердили висновки попередніх актів, з урахуванням рішення ГУ ДФС у Запорізькій області №574/14/08-01-10-01-13 від 11.07.2016.

Рішенням ДФС України №9220/А/99-99-11-02-01-14 від 02.09.2016 скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржувані рішення без змін (т.1 а.с.74-81).

Не погоджуючись прийнятими із податковими повідомленнями рішеннями від 22.04.2016 № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, №, від 13.07.2016 №, №, № НОМЕР_5 позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Висновки акту перевірки про допущенні позивачем порушення суд вважає необґрунтованими, у звязку з чим вважає прийняті рішення протиправними з наступних підстав.

Щодо податкових повідомлень - рішень № №, НОМЕР_4 від 22.04.2016, №005061702 від 13.07.2016 суд зазначає наступне.

У акті перевірки податковим органом зазначено, що перевіркою первинних бухгалтерських документів встановлено, що позивачем до складу валових витрат включено вартість придбаного дизельного пального, як таке, що використане не в господарській діяльності за 2014 рік на суму 750586,61грн. та за 2015 рік на суму 137210,73грн., що привезло до заниження сум податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на 125323,18грн. та за 2015 рік на суму 21636,15грн.

Як встановлено судом, що у перевіряємий період позивач здійснював вантажні перевезення за маршрутами, зазначеними у товарно-транспортних накладних переважно міжнародні до території Російської Федерації. Кошти, які витрачались позивачем на придбання дизельного палива віднесені до складу витрат, повязаних із здійсненням господарської діяльності.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що перевіркою фіскальних чеків на придбання пального у TOB «Запоріжнафтопродукт» () та ПАТ «УКРНАФТА» (код ЄДРПОУ 135390) за 2014 рік на загальну суму 750586,61грн., а також за 2015 рік на загальну суму 137210,73грн., встановлено, що періодичність придбання пального здійснюється у короткий термін часу (від 1 хвилин) та за одними адресами «м.Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, 26, АЗС №3 та м.Запоріжжя, вул. Нагнибіди, 9, АЗС № 7, м. Запоріжжя, вул. Східна, 14). Також, наявні фіскальні чеки на придбання пального у кількості від 2-10 літрів, що не відповідає технічним вимогам транспортних засобів фізичної особи - підприємця, які використовуються у господарській діяльності.

На підтвердження понесених під час здійснення господарської діяльності протягом 2014-2015 років витрат на придбання палива позивачем надано копії технічних паспортів на транспортні засоби, міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR) за 2014-2015 роки, товарно-транспортні накладні за 2014-2015 роки, а також наказ № 1 від 01.01.2014 на застосування норм витрат палива на 2014-2015 роки, розроблений на підставі наказу Мінтрансу України №43 від 10.02.1998, які також були досліджені під час проведеної перевірки (т. 1 а.с.115-137).

Окрім того, до перевірки контролюючому органу були надані акти на списання паливно-мастильних матеріалів за 2014-2015 роки, використаних на перевезення в межах підприємницької діяльності, що містять всі обов'язкові реквізити, передбачені частиною другою статті 9 Закону № 996 та фіксують факт списання паливно-мастильних матеріалів, використаних для здійснення підприємницької діяльності (т.1 а.с.138-158).

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання дизельного палива.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній до 31.12.2014) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлено статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктами 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення включення сум до витрат, які пов'язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджені такі витрати за конкретний період, перелік який визначений розділом III цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 були внесені зміни до статті 177 Податкового кодексу та викладено пункт 177.4 цієї статті в новій редакції, яка вступила в силу з 01.01.2015:

«До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг».

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

За приписами підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

При цьому, відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Крім того, судом встановлено, що позивачем на підставі наказу Міністерства транспорту України №43 від 10.02.1998 «Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», наказу №1 від 01.01.2014 «Про встановлення норм витрат палива та інших паливо-мастильних матеріалів у відповідності з наказом Міністерства спорту України від 10.02.1998 №43 на 2014-2015 роки та первинних документів проведено розрахунок допустимих норм витрат палива за період 2014-2015 роки, за змістом якого, у 2014 році допустима кількість витрат пального становить 200782,73 л., в той час, як фактично витрачено 170649,96 л., що на 30132,77 л. менше допустимої норми; у 2015 році допустима кількість витрат пального становить 147722,48 л., у той час як фактично витрачено 135402,28 л., що на 12320,20 л. менше допустимої норми.

Так, суд зазначає, що витрати з придбання палива прямо пов'язані з отриманням доходу від надання послуг перевезення вантажів і повністю відповідають вимогам Податкового кодексу України.

Крім того, наявність первинних документів щодо отримання пального податковим органом наведена у відповідних додатках до акту перевірки. Обмежень щодо періодичності закупівель та кількості матеріальних цінностей, що повинні бути відображені в первинних документах, жодним нормативним актом не встановлено, окрім того, акт перевірки не містить посилань на жодний нормативний документ, яким передбачені такі обмеження.

За таких обставин, беручи до уваги той факт, що за вказаним розрахунком допустима норма витрат палива є більшою, ніж фактичний показник витрат дизельного палива, який був взятий позивачем при здійсненні розрахунку податку на доходи фізичних осіб, ФОП ОСОБА_3 мав підстави відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України внести до декларацій витрати з оплати дизельного палива, не допускаючи при цьому заниження сум податку. Таким чином, висновок податкового органу про завищення витрат у 2014 році на суму 750586,61грн. та у 2015 році на 137210,73грн. є безпідставним та нормативно необґрунтованим, а донарахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 146959,33 грн. незаконним, а отже, й підстави для нарахування штрафних санкцій у розмірі 73479,67 грн. у відповідача відсутні.

Оскільки ФОП ОСОБА_3 не допускав порушення пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, то й відсутні підстави для донарахування суми військового збору та нарахування штрафних санкцій, що зазначені у податкових повідомленнях-рішеннях № від 22.04.2016 та № від 13.07.2016.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою суду від 11.10.2016 (т.1 а.с. 95) було зупинено розгляд справи № 808/2762/16 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №808/2761/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1А, до ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-005101702 від 13.07.2016 і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняті на підставі того самого акту перевірки, що і спірні рішення у справі № 808/2762/16.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2016 по справі №808/2761/16 (т.1 а.с. 100-102), яка набрала законної сили 24.01.2017, також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 мав підстави відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1 п. 138.2ст. 138, ст. 177 ПК України віднести витрати з оплати дизельного палива до витрат, повязаних з господарською діяльністю.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 22.04.2016, № та № від 13.07.2016 суд зазначає наступне.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що позивачем несвоєчасно перераховано податок на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати у 2014-2015 роках, чим порушено вимоги пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України. З таким висновком суд не погоджується з огляду на наступне.

За приписами підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 сплачував податок з доходів фізичних осіб у день виплати заробітної плати, що підтверджується виписками банку з посиланням на номер чеку (чекової книжки на отримання готівки) та відомостями з виплати заробітної плати, які також були надані під час проведення перевірки (т.1 а.с.159-222). При цьому, як було зясовано судом під час судового розгляду справи, зокрема з пояснень представників сторін, перевіряючи дійшли висновку про несвоєчасне перерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати через те, що помилково вважали дати складення та підпису відомостей на виплату грошей датами видачі заробітної плати. Натомість дати видачі заробітної плати зазначені у відомостях на виплату грошей у рядку «у касу оплати в строк з__ до__» та співпадають з датами банківських виписок.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не було порушено вимоги пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України щодо несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету під час виплати заробітної плати у 2014-2015 роках, а відтак підстави для донарахування штрафних санкцій у розмірі 4608,97 грн. та пені у розмірі 11,92 грн. податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_6 від 13.07.2016, а також підстави для визначення грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 11,14 грн. за платежем військовий збір, податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_7 від 22.04.2016 у відповідача відсутні.

Також, податковим органом у акті перевірки зроблено висновок про компенсацію працівникові ОСОБА_2 за авансовим звітом № АО-0000079 від 31.12.2015 витрат на придбання алкогольних напоїв за чеком № 4426 від 30.12.2015 на загальну суму 883,30 російських рублів, що за курсом валют станом на 30.12.2015 становить 289,83 грн. При цьому, у акті перевірки зазначено, що відповідно до зазначеного авансового звіту працівником ОСОБА_2 отримано та витрачено кошти у сумі 29926,00 грн.

Відповідно до підпункту «а» 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом III цього Кодексу.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на вїзд (віз), обовязкове страхування, інші документально оформлені витрати, повязані з правилами вїзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у звязку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є обєктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Включаються до оподатковуваного доходу вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми "чайових", за винятком випадків, коли суми таких "чайових" включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плата за видовищні заходи.

Підпунктом «а» пункту 176.2 статі 176 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Однак, під час судового розгляду позивачем було надано суду завірену належним чином копію авансового звіту № АО-0000079 від 31.12.2015 за змістом якого сума витрат становить 28 375,75 грн., і до якої згідно переліку доданих до авансового звіту документів не входить вартість алкогольних напоїв, придбаних працівником ОСОБА_2 за власні кошти за чеком № 4426 від 30.12.2015 на суму 883,30 російських рублів (т.2 а.с.5-17).

Натомість відповідачем суду була надана не завірена копія авансового звіту № АО-0000079 від 31.12.2015, яка за твердженням представника відповідача була додана позивачем до заперечень на акт перевірки, у якій зазначена сума витрат 29 925,75 грн.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка водій ОСОБА_2 суду пояснив, що не включав до авансового звіту вартість алкогольних напоїв і відповідно їх вартість йому не була відшкодована. Причин наявності двох авансових звітів з різними сумами витрат свідок суду пояснити не зміг.

Суд звертає увагу на той факт що в обох копіях авансового звіту № АО-0000079 від 31.12.2015 у переліку доданих до звіту документів, підтверджуючих суму витрат, відсутній чек на придбання алкогольних напоїв взагалі, як і чек № 4426 від 30.12.2015 на загальну суму 883,30 російських рублів. З цього приводу представник відповідача суду пояснив, що під час перевірки у переліку доданих до звіту документів дійсно не було зазначено відповідного чеку, однак він був наявний серед документів, прикріплених до авансового звіту. При цьому, до складу витрат по авансовому звіту було віднесено суму 1550 грн. як сплата фінансової гарантії, хоча згідно банківських виписок за особовим рахунком №6100 банку АТ «Укрсиббанк» ФОП ОСОБА_1 сплачено суму 1550,0 грн. 14.12.2015р., тобто працівником ОСОБА_2 фактично не понесені витрати на оплату ПРАТ «СК «Перша». У звязку з наведеним перевіряючи дійшли висновку про фактичне відшкодування вартості алкогольних напоїв за рахунок вартості фінансової гарантії.

Оскільки виклад відповідних обставин відсутній у акті перевірки, зі змісту наданих сторонами суду копій авансового звіту не вбачається включення до такого авансового звіту вартості алкогольних напоїв, зокрема за чеком № 4426 від 30.12.2015 на суму 883,30 російських рублів, суд вважає недоведеними висновки перевірки у цій частині, та такими, що ґрунтуються на припущеннях перевіряючих.

Оскільки, матеріалами справи не підтверджено компенсацію ОСОБА_2 витрат на придбання алкогольних напоїв, підстави для відображення суми 289,83 грн. у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2015 року у позивача відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем вимоги підпункту «а» 170.9.1 пункту 170.9 статті 170, підпункту «а» пункту 176.2 статі 176 Податкового кодексу України не порушені, а відтак нарахування податковим органом штрафних санкцій у розмірі 510 грн. податковим повідомленням-рішення № НОМЕР_5 від 13.07.2016 є безпідставним.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в Акті перевірки № 714/08-27-13-2- від 06.04.2016, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 22 квітня 2016 року, № НОМЕР_4 від 22 квітня 2016 року, № від 22 квітня 2016 року, № від 13 липня 2016 року, № від 13 липня 2016 року, № НОМЕР_5 від 13 липня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2282 грн. 39 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Стрельнікова