Справа № 813/402/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5294/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,
за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,
представника позивача Каралюса Л.М.,
представника відповідача Григоренко Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, третя особа Мостиський районний військовий комісаріат про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середньомісячного заробітку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 31.01.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, третя особа Мостиський районний військовий комісаріат, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області №413о/с від 24.11.2016 про звільнення із служби у запас Збройних Сил України молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежного-рятувальника 1 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області; поновити на службі цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді молодшого сержанта служби цивільного захисту, пожежного-рятувальника 1 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області з 25.11.2016 та стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток з часу звільнення до дня поновлення на роботі.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області №413о/с від 24.11.2016 про звільнення із служби у запас Збройних Сил України молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежного-рятувальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Львівській області. Поновлено на службі цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді молодшого сержанта служби цивільного захисту, пожежного-рятувальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Львівській області з 25.11.2016. Стягнуто з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області в користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток з часу звільнення до дня поновлення на роботі у сумі 8 710 (вісім тисяч сімсот десять) грн. 83 коп без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків. Постанову суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у межах суми за один місяць в розмірі 3 195 (три тисячі сто дев`яносто п`ять) грн. 17 коп. звернуто до негайного виконання.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що дія КЗпП України не поширюється на позивача, оскільки він проходив службу на контрактних умовах і його правовий та соціальний статуси регулювались відповідними законами та підзаконними актами, зокрема Кодексом цивільного захисту, положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу, Законом України «Про Дисциплінарний статут служби цивільного захисту». Вказує, що КЗпП України регулюються лише трудові відносини працівників органів і підрозділів цивільного захисту, яким не присвоєні спеціальні знання.
При апеляційному розгляді представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник Мостиського районного військового комісаріату в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.
Заслухавши суддю - доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 21.09.2015 позивач прийнятий на службу цивільного захисту в Державну службу України з надзвичайних ситуацій, присвоєно спеціальне звання - рядовий служби цивільного захисту та призначено його на посаду контролера контрольно-пропускного пункту відділення охорони центру забезпечення діяльності Головного управління ДСНС України у Львівській області.
Наказом №413о/с від 24.11. 2016 ОСОБА_1 звільнений зі служби в запас Збройних Сил України у відповідності до п. 173, п. 176 п/п 9 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2013 № 593 (у зв`язку з призовом на строкову військову службу).
На момент звільнення, 24.11.2016 позивач перебував на посаді молодшого сержанта служби цивільного захисту, пожежного-рятувальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Львівській області. Вказані обставини підтверджуються відомостями про роботу, занесеними в трудову книжку серії НОМЕР_1 .
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що так як особливий період в Україні настав з 17.03.2014, на підставі Указу Президента України №303/2014 від 17.03.14 «Про часткову мобілізацію» та триває до його скасування окремим Указом Президента України «Про демобілізацію», то оскаржуваний наказ про звільнення є протиправним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, встановлюють гарантії військовослужбовцям, реалізуючи таким чином вищезгадані положення Конституції України.
Так, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» регулюються відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне (продовольче, речове), грошове забезпечення (компенсацію за піднайом жилого приміщення), охорону здоров`я та безоплатне лікування.
Держава забезпечує соціальну та професійну адаптацію військовослужбовців, які звільняються з військової служби.
За всіма громадянами, які призвані під час мобілізації на військову службу, гарантовано зберігаються місце роботи, посада, середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Одночасно вони отримують грошове забезпечення як військовослужбовці.
Військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці, внаслідок чого на них розповсюджуються пільги, передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», та інших нормативно-правових актів.
Згідно частини другої, третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності (зміни внесені Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII, які набрали чинності з 01.04.2014).
Також внесено зміни до статті 119 Кодексу законів про працю України, а саме встановлено, що працівникам, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, гарантується збереження місця роботи, посади і середнього заробітку.
Відповідно до Закону України від 15.01.2015 № 116-VIII, який набрав чинності 08.02.2015, частину 2 статті 39 зазначеного Закону, викладено у новій редакції, відповідно до якої за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
Вказаними нормами не передбачено винятків/виключень щодо можливості звільнення особи, яка призвана на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до вимог цього Закону.
Системний аналіз вказаних спеціальних норм дає підстави для висновку, що у разі, якщо особа вже призвана на військову службу під час мобілізації на особливий період, що має місце в даному випадку, вказана особа, незалежно від попередньо займаної посади (місця роботи), надалі не може бути звільнена з посади у строк раніше ніж через рік, незалежно від виникнення у подальшому (після мобілізації) підстав для звільнення, що належить до визначених Конституцією України додаткових конституційних гарантій військовослужбовцям при виконанні конституційного обов`язку при проходженні державної служби особливого характеру, які не можуть бути обмежені в силу наведених вище норм Конституції України.
Відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу №413о/с від 24.11.2016 про звільнення із служби у запас Збройних Сил України вищевикладене не враховано, а відтак такий є протиправним та обгрунтовано скасовано.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області №413о/с від 24.11.2016 про звільнення із служби у запас Збройних Сил України молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежного-рятувальника 1 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС у Львівській області, оскільки такий не відповідає критеріям, встановленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Згідно довідки 1 ДПРЧ ГУ ДНС у Львівській області від 28 лютого 2017 року №1/Д-7 середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за жовтень і листопад 2016 року становить 3195,17 грн.
При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції вірно враховано вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (зі змінами і доповненнями), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та наказ МВС України від 31.12.2007 № 499, яким затверджено Інструкцію про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ на підставі яких розрахунок проведено правильно, а саме в розмірі 8 710 (вісім тисяч сімсот десять) грн. 83 коп., з урахуванням утриманих всіх обов`язкових платежів та зборів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати.
Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі №813/402/17 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук

Повний текст судового рішення виготовлено 26.06.2017