Справа № 810/1098/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1098/17 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В, Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» до Головного управління ДФС у Київській області, заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року колективне підприємство «Васильківська шкіряна фірма» (далі - Позивач, КП «Васильківська шкіряна фірма») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач-1, ГУ ДФС у Київській області), заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2, заступник начальника ГУ ДФС у Київській області) про:

- визнання протиправними дій заступника начальника ГУ ДФС у Київській області з прийняття наказу ГУ ДФС у Київській області від 14.03.2017 року №446 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки КП «Васильківська шкіряна фірма»;

- визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Київській області від 14.03.2017 року №446 «Про проведення документальної планової перевірки КП «Васильківська шкіряна фірма».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ прийнятий у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а мораторій на проведення перевірок органами ДФС у 2017 році не встановлений. Крім того, суд зауважив, що план-графік документальних планових перевірок не повинен був опубліковуватися, оскільки відповідний обов'язок ДФС України виник з 01.01.2017 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неврахуванні судом, по-перше, необхідності оприлюднення плану-графіку документальних планових перевірок, по-друге, безпідставності включення Позивача до плану-графіку документальних планових перевірок, по-третє, призначення перевірки відбувалося всупереч вимог Закону України «Про тимчасові обмеження здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» без дозволу Кабінету Міністрів України, по-четверте, необґрунтованості відмови у задоволенні заяви про відвід головуючого судді по справі.

У судовому засіданні повноважні представники Апелянта доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Відповідача-1 наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Відповідач-2, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що на адресу ГУ ДФС у Київській області надійшов лист ДФС України від 04.01.2017 року №107/7/99-99-14-03-01-17 «Про затвердження плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на І квартал 2017 року» (т. 1 а.с. 51), в якому зазначено, що даний план-графік затверджено головою ДФС України 30.12.2016 року.

Згідно витягу з Інформації про платника згідно Плану-графіку проведення документальних перевірок (т. 1 а.с. 52) остання повинна бути проведена у КП «Васильківська шкіряна фірма» за період 01.01.2014 року по 31.12.2016 року тривалістю 20 днів.

З урахуванням наведеного на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України заступником начальника ГУ ДФС у Київській області 14.03.2017 року підписано наказ №446 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки «КП «Васильківська шкіряна фірма» (далі - оскаржуваний наказ, наказ №446) (т. 1 а.с. 97), який отримано Позивачем 17.03.2017 року (т. 1 а.с. 11, т. 1 а.с. 97 зворотній бік).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 75, 77, 82 ПК України, Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», а також затвердженого наказом Мінфіну України від 02.06.2015 року №524 Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідач-2 був вправі приймати та підписувати оскаржуваний наказ з огляду на наявність в останнього відповідних повноважень, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Приписи п. 75.1 ст. 75 ПК України визначають, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Отже, зі змісту наведеної статті вбачається, що документальна перевірка може бути плановою або позаплановою, а також виїзною чи невиїзною.

Згідно пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу «витягнутої руки».

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Приписи п. 77.1 ст. 77 ПК України визначають, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Пунктом 77.2 ст. 77 ПК України передбачено, що до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Зі змісту наведених норм вбачається, що документальна виїзна планова перевірка платника податків можлива за умови включення останнього до плану-графіка проведення перевірок та прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу оформленого наказом рішення про проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та не було спростовано КП «Васильківська шкіряна фірма», останнє було включено до плану-графіку проведення планових документальних перевірок на І квартал 2017 року.

При цьому, посилання Апелянта на те, що в силу вимог абз. 2 п. 77.1 ст. 77 ПК України даних план-графік повинен бути оприлюднений на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Пункт 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності 01.01.2017 року.

Водночас, як було встановлено раніше та обґрунтовано підкреслено судом першої інстанції, план-графік проведення документальних перевірок на І квартал 2017 року було затверджено головою ДФС України 30.12.2016 року. Наведене, на переконання судовою колегії, свідчить про неможливість поширення приписів абз. 2 п. 77.1 ст. 77 ПК України на правовідносини, які мали місце до набрання зазначеною нормою чинності.

Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції безпідставності включення останнього до плану-графіку проведення планових документальних перевірок з огляду на відсутність ознак, передбачених п. 77.2 ст. 77 ПК України судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки, по-перше, вказані дії органів ДФС Позивачем в установленому законом порядку не оскражувалися, по-друге, віднесення платника податків до певних груп в залежності від ступеня ризику належить до компетенції контролюючих органів, а не суду, по-третє, Відповідачем-1 надано суду інформаційно-аналітичну довідку щодо діяльності підприємств, зокрема, Позивача, в якій окреслено визначені контролюючим органом критерії ризику (т. 1 а.с. 105).

Як було зазначено раніше, передумовою для проведення планової документальної перевірки платника податків є, окрім включення його до плану-графіку проведення перевірок, прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу оформленого наказом рішення про проведення такої перевірки.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що оскаржуваний наказ було підписано заступником начальника ГУ ДФС у Київській області.

Відповідно до п. 1 затвердженого наказом ДФС України від 21.08.2014 року №62 Положення про Головне управління ДФС у Київській області (т. 2 а.с. 104-117) ГУ ДФС у Київській області є територіальним органом ДФС, який підпорядковується ДФС України, та забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території Київської області.

Пунктом 12 вказаного Положення передбачено, що заступники начальника ГУ ДФС підзвітні та підконтрольні голові ДФС та начальнику голови ГУ ДФС, забезпечують виконання повноважень відповідно до затвердженого розподілу обов'язків.

Згідно п. 3.1.4 затвердженого наказом ГУ ДФС у Київській області від 18.12.2014 року №92 у редакції наказу ГУ ДФС у Київській області від 18.01.2017 року №42 Регламенту Головного управління ДФС у Київській області (т. 2 а.с. 122-166) перші заступники, заступники начальника ГУ ДФС (відповідно до розподілу обов'язків) підписують наказу про здійснення документальних планових, позапланових та фактичних перевірок.

Наказом ДФС України від 15.02.2017 року №290-о (т. 2 а.с. 96) переведено ОСОБА_3 з посади заступника начальника ГУ ДФС у Київській області, призначеного на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5, на посаду заступника начальника ГУ ДФС у Київській області.

Зі змісту наказу ГУ ДФС у Київській області від 14.02.2017 року №256 «Про тимчасовий розподіл обов'язків між керівництвом Головного управління ДФС у Київській області» (т. 2 а.с. 98-100) заступник начальника ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 відповідальний за юридичне управління (в частині керівництва роботою відділу досудового врегулювання спорів), управління аудиту, відділ погашення боргу, управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів, управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури, управління інформаційних технологій.

З урахуванням наведеного, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що дії Відповідача-2 з прийняття рішення, оформленого наказом №446, про проведення документальної планової виїзної перевірки КП «Васильківська шкіряна фірма», вчинені у межах повноважень і в спосіб, передбачені чинним законодавством.

Надаючи оцінку твердженню Апелянта про встановлення мораторію на проведення документальних перевірок у 2015-2016 роках та можливість їх призначення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами КПК України, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» до 31 грудня 2017 року встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом з тим, згідно ст. 6 вказаного Закону дія останнього не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, та його територіальними органами.

З урахуванням наведеного посилання Апелянта на встановлення мораторію на проведення у 2017 році органами ДФС України планових перевірок є помилковим.

Крім того, Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» внесено зміни до першого речення абзацу першого пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та викладено його у такій редакції: « 3. Установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України».

Станом на 2017 рік обмежень щодо проведення перевірок контролюючими органами ДФС України чинне законодавство не містить, у зв'язку чим видання оскаржуваного наказу 14.03.2017 року положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не порушують.

При цьому включення суб'єкта господарювання до плану-графіка проведення планових документальних перевірок у 2016 році під час дії мораторію на проведення перевірок саме по собі не свідчить про порушення відповідачами законодавства про проведення таких перевірок, оскільки, як було неодноразово зазначено раніше, підставою для проведення документальної планової виїзної перевірки є наказ про її проведення, який прийнятий у березні 2017 року, під час якого обмеження на проведення планових перевірок органами ДФС України вже не діяли.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що останній містить у собі всі передбачені п. 81.1 ст. 81 ПК України реквізити, як то: дата видачі (14.03.2017 року), найменування контролюючого органу (ГУ ДФС у Київській області), найменування та реквізити суб'єкта, перевірка якого проводиться (КП «Васильківська шкіряна фірма», код за ), мета (перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства), вид (документальна планова), підстави для проведення перевірки (п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України), визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки (20 робочих днів з 27.03.2017 року), період діяльності (01.01.2014 року - 31.12.2016 року), який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним, містить всі необхідні реквізити, у зв'язку з чим правові підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Крім того, судовою колегією враховується, що, як встановлено судом першої інстанції зі змісту пояснень представника Позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні 11.04.2017 року (т. 2 а.с. 81), довідки ГУ ДФС у Київській області (т. 1 а.с. 104), пояснень представника Позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні 20.04.2017 року (т. 2 а.с. 194-198), працівників ГУ ДФС у Київській області було допущено до проведення перевірки, а саму перевірку - розпочато. Крім іншого, у судове засідання 13.06.2017 року представником Відповідача-1 було надано копію акту перевірки від 15.05.2017 року №304/10-36-14-01-13/00307879, в якому зафіксовані результати перевірки КП «Васильківська шкіряна фірма» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

З огляду на викладене, з огляду на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.12.2010 року у справі № 21-25а10, приписи ч. 1 ст. 244-2 КАС України, Київський окружний адміністративний суд вірно наголосив на тому, що оскільки сама перевірка вже розпочалася, а дія наказу, як акту індивідуальної дії, в частині її початку, вичерпана.

Надаючи оцінку посиланням Апелянта на упередженість головуючого судді Київського окружного адміністративного суду при розгляді даної справи з мотивів безпідставності відмови у задоволенні вимог двох заяв про відвід судді, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про відвід судді від 04.04.2017 року (т. 1 а.с. 77-83) була обґрунтована тим, що суддею було безпідставно постановлено ухвалу від 27.03.2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (т. 1 а.с. 66-67), протиправно прийнято в якості доказів документи, що не є належними, суддя з прихильністю ставиться до відповідачів. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 року у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено (т. 1 а.с. 90).

В обґрунтування заяви про відвід судді від 20.04.2017 року (т. 2 а.с. 177-179) Позивачем зазначено, що суддя суду першої інстанції протокольною ухвалою безпідставно витребувала у представника ГУ ДФС у Київській області документи, які були надані невстановленою особою у судове засідання. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено з підстав її необґрунтованості та порушення строків її подання (т. 2 а.с. 199-200).

Надаючи оцінку наведеним обставинам, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться: 1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Приписи ч. 3 ст. 30 КАС України визначають, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

Як було встановлено раніше, в якості підстав для відводу судді Позивачем визначалася його незгода з рішенням про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також врахування суддею доказів, що Апелянт вважає неналежними, та витребування доказів за власної ініціативи.

Разом з тим, наведені обставини виключають відвід судді від розгляду справи, оскільки порушення, на думку Позивача, норм процесуального права судом першої інстанції є підставою для апеляційного оскарження такого рішення, а не заявлення судді відводу. При цьому, як вірно підкреслив суд першої інстанції, заява від 20.04.2017 року про відвід судді подана з порушенням передбаченого ч. 3 ст. 30 КАС України строку.

Крім того, судовою колегією враховується, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 року залишено без змін ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2017 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову (витяг зі справи 1 а.с. 47-48).

З урахуванням наведеного судова колегія не вбачає обґрунтованих доказів того, в ухваленні оскаржуваної постанови брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» до Головного управління ДФС у Київській області, заступника начальника Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.