Справа № 195/495/17(2-а/195/140/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року справа № 195/495/17(2-а/195/140/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року у справі №195/495/17(2-а/195/140/17) за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 березня 2017 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області, правонаступником якого є Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, згідно з яким, просить:

- визнати протиправним рішення комісії з розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області №23214 від 13.02.2017 року щодо не призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов'язати відповідача призначити позивач пенсію за віком на пільгових умовах, як працівнику освіти, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що її трудового стажу в якості працівника освіти в цілому достатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, первинно 06 червня 2016 року та повторно 26 грудня 2016 року 06.06.2016 року звернулась до управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За наслідками розгляду заяви від 26 грудня 2016 року, комісією для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області прийнято рішення №23214 від 13 лютого 2017 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені пенсії за вислугою років (а.с.15-16).

Відмова мотивована тим, що загальний трудовий стаж позивача по наданим документам складає 27 років 8 місяців 11 днів, в тому числі 19 років 1 місяць 28 днів за спеціальністю (без догляду за дітьми до трьохрічного віку) або 24 роки 11 місяців 22 дня (з урахуванням догляду за дітьми до трьохрічного віку), який розраховано по фактично відпрацьованим вихододням (з 1989 року по 2000 рік) як членам колгоспу імені Леніна і за період роботи в АФ «Борисфен», що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.15-16).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які народилися з 01.07.1969 року по 31.12.1969 року після досягнення віку 53 роки 6 місяців і за наявності спеціального стажу роботи не менше 29 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років станом на 1 квітня 2015 року, або 25 років 6 місяців на 1 січня 2016 року.

Згідно із ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, яким встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, у дошкільних навчальних закладів всіх типів - вихователі.

Виходячи з вимог п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку, проте які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років станом на 1 квітня 2015 року, або 25 років 6 місяців на 1 січня 2016 року.

Як вбачається з розрахунку стажу позивача станом на 1 квітня 2015 року зробленого відповідачем, позивачу зараховано спеціальний стаж за періоди: з 01.01.1989 року по 15.08.1989 року, з 16.08.1989 року по 02.07.1992 року, з 03.07.1992 року по 09.06.1995 року, з 15.01.1997 року по 15.12.1997 року, з 01.01.1998 року по 13.10.1998 року, з 01.01.1999 року по 15.11.1999 року, з 01.01.2000 року по 15.03.2000 року, з 01.04.2000 року по 30.06.2000 року, з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2004 року, з 01.02.2004 року по 29.02.2004 року, з 01.03.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2005 року по 31.01.2005 року, з 01.02.2005 року по 31.03.2005 року, з 01.04.2005 року по 30.04.2005 року, з 01.05.2005 року по 31.05.2005 року, з 01.06.2005 року по 30.06.2005 року, з 01.07.2005 року по 31.07.2005 року, з 01.08.2005 року по 31.08.2005 року, з 01.09.2005 року по 31.01.2006 року, з 01.02.2006 року по 28.02.2006 року, з 01.03.2006 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 року по 30.11.2008 року, з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 31.01.2010 року, з 01.02.2010 року по 31.12.2013 року, з 01.01.2014 року по 31.01.2014 року, з 01.02.2014 року по 01.04.2015 року, який складає 24 роки 2 місяці 24 дні.

Разом з цим, як вбачається з фактичних обставин справи, відповідачем крім вищезазначених періодів роботи на підставі довідки Вищетарасівської сільської ради №15 від 01.02.2016 року зараховано до спеціального стажу позивача період її роботи з 23.08.1988 року по 31.12.1988 року, що в сумі із вищезазначеними періодами складає 24 року 7 місяців 3 дні (а.с.71).

З розрахунку стажу позивача здійсненого відповідачем вбачається, що останнім не враховано ОСОБА_1 період її роботи з 15.12.1997 року по 31.12.1997 року, з 14.10.1998 року по 31.12.1998 року, з 16.11.1999 року по 31.12.1999 року.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу до спеціального стажу вищезазначені періоди, виходячи з наступного.

Як вбачається з записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 24.08.1988 року прийнята в колгосп ім. Леніна вихователем та 30.05.1995 року звільнена за власним бажанням. 01.03.1997 року позивач була прийнята в КСП ім. Леніна вихователем та 31.03.2000 року звільнена за власним бажанням. 01.04.2000 року позивач прийнята на посаду вихователя дитячого садка в ПП «Агрофірма Борисфен» та була звільнена з посади 30.05.2015 року у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору. 02.06.2015 року позивач прийнята на посаду вихователя в ДНЗ «Казка» та 05.04.2016 року звільнена за згодою сторін (а.с.10).

Тобто, з записів трудової книжки вбачається, що позивач працювала вихователем в КСП ім. Леніна у періоди з 01.03.1997 року по 31.03.2000 року.

Як вбачається з довідки Вищетарасівської сільської ради №52 від 03.03.2016 року позивач з січня по грудень 1997 року, з січня по грудень 1998 року, з січня по грудень 1998 року, з січня по грудень 1999 року працювала в «дитячому садочку», про що маються відомості у книзі обліку праці колгоспників (а.с.72).

З відомостей про кількість вироблених трудоднів ОСОБА_1 також вбачається факт відпрацювання нею робочого часу за грудень 1997 року, жовтень, листопад та грудень 1998 року, листопада, грудень 1999 року (а.с.73).

При цьому, слід зазначити й те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року за результатами розгляду справи №195/1190/16-а зроблено висновок про те, що посилання УПФУ на виявлені під час перевірки достовірності видачі довідки порушення не можуть бути підставою для висновків про те, що ОСОБА_1 у спірний період не перебувала на посаді вихователя, з огляду на те, що вказані обставини підтверджені відомостями трудової книжки, архівними довідками, відомостями про кількість вироблених трудоднів, показання свідків. Відсутність в архівній установі протоколу загальних зборів не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію за вставлених обставин, які підтверджують факт роботи позивача на посаді вихователя у спірному періоді (а.с. 78-19).

Вищезазначені обставини підтверджують факт роботи позивача вихователем в КСП ім. Леніна у період з 15.12.1997 року по 31.12.1997 року, з 14.10.1998 року по 31.12.1998 року, з 16.11.1999 року по 31.12.1999 року.

Враховуючи те, що відповідачем зараховано позивачу спеціальний стаж станом на 1 квітня 2015 року, який складає 24 року 7 місяців 3 дні, а також те, що період роботи позивача з 15.12.1997 року по 31.12.1997 року, з 14.10.1998 року по 31.12.1998 року, з 16.11.1999 року по 31.12.1999 року також підлягає зарахуванню до спеціального стажу, станом на 01 квітня 2015 року позивач мала спеціальний стаж, який становить 24 роки 11 місяців 23 дні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач продовжувала працювати після 01 квітня 2015 року, а отже станом на 01 січня 2016 року її спеціальний стаж, враховуючи її періоди роботи з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року, з 31.05.2015 року по 01.06.2015 року, з 02.06.2015 року по 31.12.2015 року становить 25 років 8 місяців 23 дні, що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до вимог п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а отже оскаржене рішення комісії №23214 від 13.02.2017 року підлягає скасуванню.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в рішенні №23214 від 13.02.2017 року комісією з розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області не зазначено які саме періоди роботи позивача не зараховано до її спеціального стажу та з яких підстав, що свідчить про необґрунтованість такого рішення.

При цьому, суд першої інстанції задовольняючи позов не звернув увагу на те, що спір виник з приводу відмови відповідача призначити позивачу пенсії за вислугу років у відповідності до вимог п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язав відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, помилково ототожнивши такі поняття як «пенсія за вислугу років» та «пенсію за віком на пільгових умовах».

Помилкове зазначення у прохальній частині позову про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не є підставою для відмови у задоволенні позову у справі, що розглядається, оскільки судом встановлено, що спір виник з підстав відмови відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, при цьому завданням адміністративного суду у відповідності до положень статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити частково.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року у справі №195/495/17(2-а/195/140/17) - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення комісії з розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області №23214 від 13.02.2017 року щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до вимог п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до вимог п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з дати її звернення за призначенням цієї пенсії - 06 червня 2016 року.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко