Справа № 2а-18554/10/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2017 р. м. Київ К/9991/34695/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Шевчук П.О.,

представника позивача Кравчук А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року

у справі № 2а-18554/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (далі - ТОВ "АТ Каргілл", позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ, відповідач) про скасування податкових повідомлень - рішень ДПІ від 29 листопада 2010 року № /0, № /0, якими товариству зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за лютий - липень 2010 року на суму 1811834,00 грн та донараховано податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з цього податку на суму 368550,00 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 22 лютого 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року, в позові ТОВ "АТ Каргілл" відмовив.

У касаційній скарзі ТОВ "АТ Каргілл", посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного встановлення обставин у справі та вирішення спору, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що податкові повідомлення-рішення, з приводу правомірності яких виник спір, прийняті ДПІ на підставі акта невиїзної документальної перевірки від 19 листопада 2010 року № 178/07-03/20010397, за висновками якого ТОВ "АТ Каргілл" безпідставно сформувало суми податкового кредиту за податковими накладними, виписаними ТОВ "Судносервіс" у період з 01 січня 2010 року по 31 травня 2010 року та ТОВ "Агрокок" у період з 01 вересня 2009 року по 30 вересня 2009 року. Висновок ДПІ про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку обґрунтований посиланням на невідповідність даних, зазначених у первинних документах, виписаних ТОВ "Судносервіс", об'єктивним обставинам вчинення господарської операції, оскільки під час здійснення заходів податкового контролю (використані результати податкових перевірок у ланцюгу постачальників) встановлено, що ТОВ "Судносервіс" у період 01 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року здійснювало удавані господарські операції з метою податкової мінімізації, що виключає у подальшому реальність поставки сільгосппродукції (пшениця, соняшник, рапс, ячмінь) на адресу ТОВ "АТ Каргілл". З таких же підстав (використані результати перевірки контрагента ТОВ "Агрокок" за період з 01 вересня 2009 року по 31 жовтня 2009 року) податковий орган виключив із суми податкового кредиту, задекларованої позивачем за період з 01 вересня 2009 року по 31 жовтня 2009 року, 1474200,00 грн за податковими накладними ТОВ "Агрокок".

Судові рішення про відмову у позові вмотивовані висновком про правомірне донарахування ТОВ "АТ Каргілл" податкового зобов'язання з ПДВ та зменшення суми бюджетного відшкодування згідно з податковими повідомленнями - рішеннями від 29 листопада 2010 року № /0 та № /0. У свою чергу, цей висновок ґрунтується на встановлених у ході податкової перевірки обставинах щодо непідтвердження податкового кредиту, задекларованого позивачем по операціях з поставки товару від ТОВ "Судносервіс" та ТОВ "Агрокок", та відсутність у позивача актів прийому - передачі товару, звітів прийняття товару, договорів складського зберігання, приймання, сушки, очистки, звітів про рух зерна та результатів лабораторних аналізів придбаної продукції, передбачені умовами укладених договорів, у межах яких здійснювалися спірні операції.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР платник податку (покупець) має право включити сплачені ним у ціні придбаних товарів (послуг) суми податку до податкового кредиту за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 цієї ж статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Водночас, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

У разі фактичного здійснення господарської операції недоліки в заповненні первинних документів не свідчать про їх неналежність та недопустимість як підстави для формування платником податків даних свого податкового обліку.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, законодавець, безумовно, презумує реальність операцій з поставки товарів (послуг) як об'єкт оподаткування, а відтак і підстави для збільшення податкового кредиту в податковому обліку.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та не можуть бути підставою для збільшення в податковому обліку сум валових витрат та (чи) податкового кредиту.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Отже, встановлення факту здійснення господарської операції, передує встановлення всіх обставин, яким належить давати оцінку з урахуванням усіх доказів у їх сукупності, в тому числі дослідження наявності ділової мети при вчиненні відповідних дій платника податку з придбання товару, їх обумовленість цілям господарського характеру, руху придбаного товару в подальшому у господарській діяльності, який супроводжується змінами у складі активів та/або зобов'язань платника податків.

Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в акті перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому згідно з ч. 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини 1-3 цієї статті).

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

У ході розгляду справи обставини щодо використання придбаного позивачем товару у господарській діяльності, зміна у складі активів та/або зобов'язань під час здійснення спірних операцій, наявність ділової мети, яка передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту у результаті господарської діяльності, установлення зв'язку між фактом придбання послуг із господарською діяльністю платника податку, як і заперечення ТОВ "АТ Каргілл" проти наданих податковим органом доказів, що спростовують достовірність даних податкового обліку платника податків, щодо наявності у товариства відповідних первинних документів на підтвердження реальності господарських операцій, як - то, видаткових накладних, товарно - транспортних накладних, банківських виписок по рахунку на підтвердження здійснених розрахунків з постачальниками, які також надавались суду, як такі, що підлягають оцінці у сукупності з іншими доказам, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічному змісту, та які відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України входять до предмету доказування при розгляді цього адміністративного позову, - судом не встановлені та не перевірені.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, судами попередніх інстанцій виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні даного спору.

Вищенаведені порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити судове рішення відповідно до вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року у справі № 2а-18554/10/2670 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ____________ Л.І. Бившева

Судді: ____________ І.Я. Олендер

____________ Т.М. Шипуліна