Справа № 805/1924/17-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 р. Справа №805/1924/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13:20

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., при секретарі Зикун Ю.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_3 Донбасу» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_3 Донбасу» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у сумі 14051700,88 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем недотриманий норматив створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. У 2016 році на підприємстві відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 4364 особи, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (надалі Закон), повинно бути працевлаштований 175 інваліди, але фактично за даними звіту працювало 39 інваліди, що є підставою для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій у сумі 14051700,88 грн. Просив стягнути 14051700,88 грн.

Представник позивача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування зазначив, що виконав вимоги закону: створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, подавав до органу зайнятості населення звітність за встановленою формою та звертався до нього за сприянням у працевлаштуванні інвалідів. Відповідач стверджував, що не виконав визначений законом норматив щодо працевлаштування інвалідів з об'єктивних причин, адже інваліди у необхідній для дотримання нормативу кількості до нього з метою працевлаштування не звертались.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК шахта комсомолець Донбасу" (, 85000, Донецька обл., місто Добропілля, вулиця Київська, будинок 1) є юридичною особою, яка зареєстрована виконавчим комітетом 02.10.1996.

14 лютого 2017 року відповідачем подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 4364 особи (фактично за рік), кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні становить 178 особа (фактично за рік), фактично працювало - 39 особи, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність.

На підставі наведеного звіту позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2016 році на 14051700,88 грн.

Вказані розрахунки здійсненні із показником кількості нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів - 136 осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) для всіх підприємств, установ і організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 18 вказаного Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Відповідно до ст. 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій, чи до державної служби зайнятості.

В силу положень статті 181 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" обовязок здійснювати пошук підходящої роботи для інваліда відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, покладено на Державну службу зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (стаття 18 Закону).

Частиною першою статті 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що на відповідача покладено лише обов'язок створення робочих місць та інформування про це органів зайнятості, у порядку, встановленому вищезазначеним нормативним актом.

Під час судового розгляду суд встановив, що впродовж 2016 року відповідач щомісячно подавав звітність про попит на робочу силу (вакансії) за встановленою формою (за формою 3-ПН) до територіальних центрів зайнятості (с.Селидове, м.Добропілля), а також надсилав листи з проханням посприяти підприємству у працевлаштуванні інвалідів, шляхом направлення їх на підприємство.

Відповідно до наказу №666 від 30 грудня 2015 року ПрАт «ДТЕК ОСОБА_3 Донбасу» створено робочі місця для працевлаштування інвалідів у загальній кількості 178 вакансій.

Отже, відповідач створив робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформував орган зайнятості населення про наявність вільних вакансій, подавав до Фонду соціального захисту інвалідів звітність за встановленою формою.

Позивач не навів суду жодного факту, що відповідач відмовив інваліду у працевлаштуванні з мотивів інвалідності, відсутні такі відомості також і в матеріалах справи.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача складу правопорушення, за вчинення якого Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі № 21-60а11 та від 02.04.2013 у справі № 21-95а13.

Керуючись статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_3 Донбасу» про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 26 червня 2017 року. Повний текст постанови складено 29 червня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кошкош О.О.