Справа № П/811/386/17
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2017 року Справа № П/811/386/17

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Хилько Л.І., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у якому просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 11961,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за час проходження військової служби в Збройних Силах України не отримував належним чином необхідне йому речове майно та в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 "Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" позивачу при звільненні зі служби грошову компенсацію за неотримане речове майно виплачено не було.
Відповідачем до суду подано пояснення відповідно до змісту якого, зазначив, що згідно облікових даних речової служби позивач дійсно має право на отримання речового майна або грошової компенсації за його неотримання в сумі 11961,35 грн. ВЧ НОМЕР_1 НГУ є державною установою та фінансується за рахунок Державного бюджету України, відтак командир ВЧ має право здійснювати будь-які виплати лише при наявності відповідного фінансування. З метою забезпечення звільнених у 2016 році військовослужбовців коштами за неотримане речове майно, дотримання законних прав та інтересів колишніх військовослужбовців, ВЧ НОМЕР_1 НГУ було відправлено відповідний запит з розрахунком заборгованості до Центрального територіального управління НГУ для прийняття рішення та виділення грошових коштів. На час розгляду справи кошти не виділено (а.с.65-66).
У судовому засіданні позивачем подано клопотання про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження, проти чого не заперечував представник відповідача (а.с.71).
Відповідно до вимог ч. 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
При цьому, згідно із ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відтак, суд дійшов висновку про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши наявні в справі документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 проходив військову службу та перебував на речовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України за контрактом, на посаді начальника варти стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку) (а.с.7, 8-10).
Згідно наказу від 05.08.2016 року №222 позивача з 05.08.2016 року виключено із списку особового складу частини та усіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням у запас за п. б ч.8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (а.с.6).
Згідно довідки від 28.10.2016 року №948 про отримання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, на час звільнення позивача заборгованість за речове майно складає 11961,35 грн. (а.с.7).
Відповідно до положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також продовольче, речове та інше забезпечення.
Питання продовольчого, речового та іншого забезпечення військовослужбовців урегульовано новою статтею 9-1 цього Закону.
Частиною першою статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року частина (пункт) 2 статті 9 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключена, проте Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зазначену зміну визнано неконституційною.
Таким чином, починаючи з 22 травня 2008 року військовослужбовці Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, у тому числі і військовослужбовці внутрішніх військ України отримали право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнилась з військової служби у серпні 2016 року, тому останній мав право на отримання грошової компенсації замість речового майна, яким він не був забезпечений при проходженні військової служби.
Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII ( у редакції закону, яка діяла до 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речового майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.
Статтею 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" №1459-ІІІ дію частини другої статті 9 вище згаданого Закону зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.
Отже, за змістом статті 9 Закону № 2011-XII (у редакції зі змінами, внесеними Законом № 1459-III, що набрав чинності з 11 березня 2000 року) військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.
Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
Згідно пункту 1 Прикінцевих положень зазначений Закон набирає чинності з 01.01.2007 року.
В подальшому, частину 2 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ було виключено згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI, однак зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II вказаного Закону, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.
При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулювали порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців" №567-VIII від 01.07.2015 (далі - Закон №567-VIII) п. 1 ст.9-1 Закону №2011-XII викладено у новій редакції: "Продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України."
Крім того, згідно п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №567-VIII Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону №567-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
З огляду на це, вказаний закон набрав чинності 30.07.2015 у зв`язку з його опублікуванням в газеті Голос України №135 від 29.07.2015 року.
16 березня 2016 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".
В постанові зазначається, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби ( пункт 3), за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (пункт 4) та довідки про вартість речового майна (пункт 5).
В свою чергу, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно передбачена безпосередньо Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців" №567-VIII від 01.07.2015, вона є соціальною гарантією, що забезпечує реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Щодо посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування для здійснення позивачу виплати компенсації, як на підставу правомірності таких дій, суд зазначає наступне.
У рішенні від 10.03.01 справа "Сук проти України" (Заява №10972/05), ЄСПЧ висловся, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Аналогічний підхід ЄСПЧ застосовував під час розгляду справ "Будченко проти України" (Заява №38677/06), "Кечко проти України" (Заява №63134/00) та багатьох інших.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги, тощо, в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).
Так, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Отже, на час підписання наказу про звільнення позивача, останній мав право на грошову компенсацію вартості речового майна, яку він не отримав в період проходження військової служби, а відсутність бюджетного фінансування не є підставою для невиплати.
Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи і ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення.
Керуючись статтею 94 КАС України та враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений та документально підтверджений судовий збір.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 159 163, 167 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 11 961,35 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одну гривню 35 коп.).
Присудити ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня її отримання, апеляційної скарги, копія якої одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду Л.І. Хилько