Справа № 804/6998/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2016 р. Справа № 804/6998/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Бузякова М.Р.,
представника позивача: ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що спірний наказ є протиправним, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014р. встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, в той час, як у даному випадку сукупний дохід позивача за минулий 2015 рік становить 7073587,20грн., а інші передумови, передбачені вказаним законом, для призначення перевірки ОСОБА_2 відсутні. Крім того, у спірному наказі не конкретизовано з яких саме питань таку перевірку призначено.
У судовому засіданні представник позивача підтримав адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив його задовольнити.
Відповідач предявлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірний наказ є правомірним, оскільки призначена ним перевірка мала бути проведена за період з 01.01.2014р. по 31.12.2015р. з питань, на які не розповсюджується заборона, встановлена Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014р.
Відповідач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте, його представник у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, з огляду на таке.
Також у наказі зазначено, що перевірка буде розпочата 24.10.2016р. тривалістю 10 робочих днів.
13 жовтня 2016 року копія наказу про призначення перевірки від 12.10.2016р. №525, а також повідомлення про проведення перевірки від 12.10.2015р. №36/13-04 були вручені позивачеві під розписку.
Не погодившись з вказаним наказом, ОСОБА_2 оскаржив його в судовому порядку 20.10.2016р., тобто ще до початку проведення перевірки, про що листом від 21.10.2016р. повідомив Криворізьку південну ОДПІ, зазначивши в ньому також про те, що підстави для проведення перевірки відсутні до вирішення цієї справи у судовому порядку.
Означений лист позивача отриманий відповідачем 21.10.2016р., що посвідчується штампом реєстрації вхідної кореспонденції контролюючого органу.
Однак, під час вказаних виходів встановлено, що за означеними адресами ФОП ОСОБА_2 не знаходився.
Станом на час розгляду справи перевірку позивача, призначену спірним наказом, так розпочато і не було.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування спірного наказу, суд зважає на таке.
Положеннями пп.20.1.4, 20.1.43, 20.1.44 п.20.1 ст.20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; проводити перевірку правильності ведення бухгалтерського обліку відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; проводити перевірку правильності та повноти визначення доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Не є предметом документальної планової перевірки питання трансфертного ціноутворення, визначені статтею 39 цього Кодексу. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
За змістом приписів п.77.1, абз.1-3 п.77.2 ст.77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.
Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.
Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до п.77.3 ст.77 ПК України забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.
Пунктом 77.4 статті 77 ПК України встановлено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Згідно з п.77.6 ст.77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014р., відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» якого встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.
Водночас, зазначене обмеження не поширюється:
- з 1 січня 2015 року на перевірки субєктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;
- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.
На підтвердження того, що дохід ФОП ОСОБА_2 за попередній календарний рік менше встановленого п.3 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014р. розміру (до 20 мільйонів гривень), позивачем надано податкову декларацію про майновий стан і доходи ОСОБА_2 за 2014 рік, з якої слідує, що сума загального річного оподатковуваного доходу позивача становить 7357917,97грн., а також копії електронних квитанцій №1 та №2,що свідчать про те, що вищевказана податкова декларація є прийнятою контролюючим органом.
Також позивачем надано суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань від 16.11.2016р., в якому зазначено перелік видів господарської діяльності, якими займається ФОП ОСОБА_2, та з якого слідує, що позивач не здійснює господарську діяльність з ввезення на митну територію України, виробництва та/або реалізації підакцизних товарів.
Наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 підпадає під мораторій на проведення перевірок, встановлений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014р.
При цьому відповідачем не надано суду доказів отримання дозволу Кабінету Міністрів України або судового рішення на проведення перевірки позивача, а також доказів наявності передбачених вимогами Кримінального процесуального кодексу України підстав для її призначення.
Водночас, ФОП ОСОБА_2 з заявкою про проведення його перевірки до контролюючого органу не звертався.
Щодо доводів відповідача про те, що призначена спірним наказом перевірка мала бути проведена з питань, на які не розповсюджується заборона, встановлена Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014р., суд зазначає, що такі доводи спростовуються самим змістом оскаржуваного наказу, в якому чітко зазначено, що перевірку призначено з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2015р., та з питань дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2015р., контроль за дотриманням яких покладено на органи державної фіскальної служби.
При цьому відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.12.2010р. у справі за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі міста Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.
Як зазначалося вище, судом встановлено, що допуск до перевірки, призначено спірним наказом відповідача від 12.10.2016р. №525, не відбувся і перевірка позивача розпочата не була, отже, задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу про призначення перевірки призведе до відновлення порушених прав платника податків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що на підставі ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1378,00грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок її бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_3