Справа № 826/12416/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2017 року № 826/12416/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №125000013/2016/000131/2 від 13.07.2016 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125120105/2016/00290 від 13.07.2016

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби та просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №125000013/2016/000131/2 від 13.07.2016 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125120105/2016/00290 від 13.07.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до митного оформлення ним було подано всі необхідні документи, які визначені Митним кодексом України. В свою чергу, відповідач прийняв оскаржуване рішення та картку відмови з порушенням чинного законодавства, за відсутності на те правових підстав, з огляду на що права та охоронювані інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» вважаються порушеними.

Крім того, позивач стверджував, що Київській митниці Державної фіскальної служби було надано всі документи, що підтверджують числові значення митної вартості товарів та й відповідно пояснення щодо транспортних витрат, які, на думку відповідача, містили розбіжність, що в свою чергу і стало підставою для витребування додаткових документів і як наслідок прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

В судовому засідання на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» уклало з Компанією «Ерікссон АБ» 29.04.2015 рамковий договір поставки №ATM15FSU207 (далі - договір), відповідно до якого постачальник в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачає покупцю обладнання та/або надає примірники програмного забезпечення одночасно з правом на обмежене використання програмного забезпечення (ліцензія), як визначено в статті 10 договору, а покупець приймає їх та оплачує, згідно з окремим замовленням, за цінами наведеними у додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору. Товари призначені для використання в господарській діяльності покупця.

Пунктом 1.5. вказаного вище договору встановлено, що перелік, комплектність, кількість, вартість, строки поставки товару вказуються в окремих замовленнях на постачання - документах, які підписуються сторонами і є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 2.1. договору постачальник здійснює поставку Товару на умовах DAP Київська область (точне місце може бути вказане у замовленні) у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року) в строки, передбачені в додатку №3 до договору, якщо інше не буде передбачено у відповідному замовленні на постачання.

Відповідно до доповненням № 1 від 17.06.2016 до замовлення на постачання № до договору, встановлені умови поставки згідно з DAP (Київська обл., Броварський район, м. Бровари, вул. Об'їзна дорога, 62).

У інвойсі № /М від 13.06.2016 щодо замовлення на постачання №, постачальник визначив найменування обладнання, що підлягає поставці і його кількість та ціну.

Загальна вартість товару згідно інвойсу склала 1 718, 56 доларів США.

Для проведення митного оформлення товару, поставленого за договором, згідно вищевказаного інвойсу, 02.07.2016 позивачем подано митному органу електронну митну декларацію № 12512105/2016/315448.

Відповідно до митної декларації митна вартість товару визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» за договірною ціною, а саме ціною, що вказана в інвойсі - 1 718, 56 доларів США.

Разом з цим, з метою митного оформлення позивачем, крім зазначеної вище електронної митної декларації було подано відповідачу наступні документи: рамковий договір поставки № ATM15FSU207 від 29.04.2015, додаток № 1 (прайс лист) від 29.04.2015 до договору, додаткова угода № 3 від 02.02.2016 до договору, додаткова угода № 5 від 11.02.2016 до договору, інвойс №/М від 13.06.2016, специфікація до інвойсу №/М від 13.06.2016, експортна декларація № 16SEE8V9Z61TH263D0 від 21.06.2016, пакувальний лист №ЕАВ-20932473 від 13.06.2016, сертифікат походження №SEB 1548788 від 20.06.2016, замовлення на постачання № від 18.04.2016, технічний опис від 13.06.2016.

За наслідком вивчення поданих позивачем документів, Київська митниця Державної фіскальної служби засобами електронного зв'язку повідомила декларанта про необхідність надання додаткових документів, а саме документи, що підтверджують вартість перевезення товарів (рахунок); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Необхідність витребування додаткових документів полягала в тому, що під час здійснення митного контролю, відповідач дійшов висновку, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема вартість авіаційного перевезення товарів відповідно до авіаційної вантажної накладної становить 29 628 шведських крон, що приблизно складає 3500 доларів США, а вартість товару відповідно до інвойсу становить 1 718,56 доларів США, що суперечить умовам поставки DAP Бровари.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на вимогу митного органу декларантом було подано наступні документи: документ, що підтверджує вартість перевезення товарів (лист від Ericsson AB № 16-3073 від 07.07.2016, виписки з бухгалтерської документації № 2621/1 від 05.07.2016 та №2659 від 08.07.2016, підтвердження оплати за Договором (SWIFT б/н від 07.03.2016, балансова довідка № 2603 від 05.07.2016, прайс-лист виробника товару № 16-2998/1 від 06.06.2016, експертний висновок від TOB «ЕКСПЕРТ» №95 від 08.07.2016.

Як стверджує Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» поданими документами було пояснено Київській митниці Державної фіскальної служби в яких саме уже наданих документах містяться відомості про числові значення складових митної вартості товарів; відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

В подальшому, оцінюючи подані декларантом документи, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості №125000013/2016/000131/2 від 13.07.2016 (далі - рішення про коригування та/або оскаржуване рішення) та картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125120105/2016/00290 від 13.07.2016 (далі - картка відмови).

В графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості товарів містять розбіжності, зокрема вартість авіаційного перевезення товарів відповідно до авіаційної вантажної накладної становить 29 628 шведських крон, що приблизно складає 3500 доларів США, а вартість товару відповідно до інвойсу становить 1 718,56 доларів США, що суперечить умовам поставки DAP Бровари, та не містять всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

В зв'язку з вищевикладеним, митну вартість товарів визначено із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України шляхом збільшення на суму транспортних витрат згідно авіаційної накладної.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» вважає оскаржуване рішення та картку відмови протиправними та такими, що прийняті всупереч положенням Митного кодексу України. Разом з цим, позивач зазначає, що всі належні документи передбачені ст. 53 Митного кодексу України ним було подано відповідачу, а відтак необхідність витребування додаткових документів була відсутня, оскільки подані документи в повній мірі давали можливість відповідачу перевірити всі числові значення складової митної вартості за договірною ціною. Крім того, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл», митний орган при прийнятті спірних рішень не врахував подані ним додаткові документи та безпідставно застосував резервний метод, тобто без належного правового обґрунтування застосування останнього.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень сторін, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову мотивуючи це наступним.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

При цьому, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції (п. 2 параграфу (b) статті VII ГАТТ).

Відповідно до п. 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Разом з цим, згідно ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Суд зазначає, що при вирішенні спору по суті застосуванню підлягають положення Митного кодексу України, які діяли на час прийняття оскаржуваного рішення та картки відмови.

Так, ч. 1 ст. 246 МК України регламентовано, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч. 1 ст. 264 КАС України).

Водночас, згідно ч. 6 ст. 264 МК України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

В силу приписів ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 МК України).

Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).

Частиною 1 ст. 53 МК України регламентовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому, документами, які підтверджують митну вартість товарів у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України є :

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В той же час, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Як зазначив відповідач під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, приводом для висновку останнього про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та витребування від декларанта додаткових документів і, як наслідок, прийняття рішення про коригування митної вартості стало те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості товарів містять розбіжності, зокрема вартість авіаційного перевезення товарів відповідно до авіаційної вантажної накладної становить 29 628 шведських крон, що приблизно складає 3500 доларів США, а вартість товару відповідно до інвойсу становить 1 718,56 доларів США, що суперечить умовам поставки DAP Бровари, та не містять всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

Суд оцінюючи зміст графи 33 оскаржуваного рішення, в розрізі документів, що були подані декларантом до митного оформлення та які містяться в матеріалах справи звертає увагу на наступне.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №21-127а15 від 31.03.2015 митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляді цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

З вказаного слідує, що витребування митним органом додаткових документів у декларанта в першу чергу має бути спрямовано на перевірку правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Як вже було зазначено вище, сумніви відповідача у визначені митної вартості полягали в наявній розбіжності в сумі вартості авіаційного перевезення товару та ціни товару згідно інвойсу, що є значно нижчою, аніж транспортні витрати.

Суд оцінюючи подані документи звертає увагу на наступне.

Так, судом в ході розгляду справи встановлено, що згідно п. 2.1. договору постачальник здійснює поставку товару на умовах DAP Київська область (точне місце може бути вказане у замовленні) у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року) в строки, передбачені в додатку №3 до договору, якщо інше не буде передбачено у відповідному замовленні на постачання.

Відповідно до доповненням № 1 від 17.06.2016 до замовлення на постачання № до договору, встановлені умови поставки згідно з DAP (Київська обл., Броварський район, м. Бровари, вул. Об'їзна дорога, 62).

Відповідно до Інкотермс (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 року), що регулюють питання, яка зі сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін) термін DAP (Delivered at Place, Поставка в пункті) означає, що продавець зобов'язаний забезпечити перевезення товару до погодженого сторонами місця.

З урахуванням вищевказаного, поставка товару на умовах DAР передбачає, що в фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі перевезення), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

Тобто, аналізуючи зазначене можливо дійти висновку, що митну вартість складає фактурна вартість товару та транспортні витрати, які безпосередньо включені в останню.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.03.2017 К/800/3207/16.

Крім того, обставини включення вартості транспортування в ціну обладнання підтверджується листом Ericsson №16-3073 від 07.07.2016.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами митного органу, що вартість авіаційного перевезення товарів відповідно до авіаційної вантажної накладної не може бути більшою за вартість товару вказану в інвойсі, оскільки останні (транспортні витрати) за умовами поставки DAP включаються в ціну товару.

Водночас, суд вважає безпідставним твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» про те, що транспортні витрати жодним чином не впливають на ціну товару і її не збільшують, оскільки за умовами поставки DAP транспортні витрати безпосередньо включаються в ціну товару, тобто є одним із елементів складової безпосередньо ціни товару, а відтак, як вже було зазначено вище витрати на транспортування не можуть бути більшими аніж ціна товару.

Разом з цим, доводи позивача про протиправність витребування митницею документів у декларанта суд до уваги не бере, оскільки оскарження безпосередньо дій відповідача щодо вказаного не є предметом даного адміністративного позову.

В той же час, посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» на ті обставини, що в оскаржуваному рішенні не зазначено який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів та інші обставини вплинули або могли вплинути на коригування митної вартості є безпідставними та таким, що по своїй суті не впливають на вирішення спору по суті, оскільки в графі 33 чітко передбачено, що митну вартість скориговано на суму транспортних витрат згідно авіаційної накладної.

Поряд з цим, з приводу застосування митним органом резервного методу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ч. 1 ст. 64 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Суд погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для коригування митної вартості в порядку ст. 64 МК України з огляду на подану позивачем авіаційну накладну, про що відповідно відображено в графі 33 оскаржуваного рішення.

Разом з цим, слід зазначити, що між декларантом та митним органом було проведено консультації.

Так, згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана (п. 7 ч. 3 ст. 52 МК України).

Крім цього, в силу приписів п. 8 ч. 3 ст. 52 МК України у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Поряд з цим, відповідно до ч. 4 ст. 64 МК України у разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов'язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Суд зазначає, що ані декларант, ані позивач не зверталися до відповідача з метою отримання відповідної інформації, що, в свою чергу свідчить про зрозумілість і достатність наведених причин невизнання заявленої митної вартості, які зазначені в графі 33 оскаржуваного рішення.

В той же час, суд погоджується з доводами митного органу про неможливість послідовного використання методів, зазначених у статтях 58- 63 МК України з огляду на наявність розбіжностей в поданих декларантом документів, а також відсутністю у відповідача інформації щодо митного оформлення ідентичних товарів за ціною договору, відсутністю інформації щодо митних оформлень за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів та не подання декларантом до митного оформлення калькуляції ціни товару.

Вказані обставини виключають можливість застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, методу визначення митної вартості на основі віднімання вартості, методу визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість)

Що ж стосується доводів позивача про порушення відповідачем ч. 1 ст. 255 МК України слід зазначити наступне.

Так, ч. 1 ст. 255 МК України визначає, що митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

При цьому, строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні (п. 6 ч. 2 ст. 255 МК України).

З вказаного слідує, що строк на завершення митного оформлення може бути перевищений у випадку подання додаткових документів, що і мало місце в даному випадку.

Таким чином, судом не вбачається порушення митним органом ч. 1 ст. 255 МК України.

Разом з цим, слід додатково додати, що інші доводи відповідача викладені в письмових запереченнях на позовну заяву, зокрема щодо невідповідності висновку експерта, відсутністю всіх відомостей в прайс - листі судом не оцінюються по суті, оскільки не покладені в основу прийнятих спірних рішень та не містяться в графі 33 рішення про коригування митної вартості.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене в сукупності суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки спірні рішення прийняті в порядок, спосіб та в межах повноважень наданих митному органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, позивачем не доведено обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги, у той час коли, відповідачем доводи останнього спростовано.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда