Справа № 815/2167/17
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2167/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області з урахуванням уточнень до позовної заяви від 23.05.2017р. про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. у розмірі 33500,00грн. (а.с.35-36)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2016р. по справі №815/2810/16 визнано протиправним та скасовано наказ №352 о/с від 16.05.2016р. та поновлено позивача на посаді. 15.11.2016р. наказом №1350 о/с відповідачем скасовано наказ від 16.05.2016р. №352 о/с в частині звільнення зі служби в поліції та поновлено на посаді. У звязку з чим, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. у розмірі 33 500,00грн.

23.05.2017р. від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. (а.с.37)

19.05.2017р. від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. У поданих до суду запереченнях від 15.06.2017р. №20/2341 відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1, оскільки позивач повинен був заявити вимогу про стягнення коштів при розгляді судом питання щодо поновлення на посаді. При цьому, позивач особисто отримав у Відділі фінансового забезпечення ГУНП довідку про грошове забезпечення 24.11.2016р. за вих.№14/1-С-492, однак позивач з позовом до суду звернувся майже через вісім місяців.

Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка або експерта, та можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд вирішив за доцільне розглянути справу у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2016р. по справі №815/2810/16 визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 352 о/с від 16.05.2016 року про звільнення зі служби в капітана поліції ОСОБА_1, начальника сектора Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію». Поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на посаді начальника сектора Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції у м.Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з 16.05.2016 року. (а.с.14-22) Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області №1350 о/с від 15.11.2016р. на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2016р. по справі №815/2810/16 скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 16.05.2016р. №352 о/с в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1, начальника сектора Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області. Поновлено капітана поліції ОСОБА_1 (М-219016) на службі в поліції на посаді начальника сектора Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області. (а.с.23)

Надаючи належну оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 КАС України).

За п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що у зв'язку із незаконним звільненням позивача, останньому не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні позивача на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Такий спосіб захисту як стягнення коштів із відповідача передбачений пунктом 4 частини 2 статті 162 КАС України та може бути застосований у випадках, прямо передбачених законом.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, вказавши при цьому норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (пункт 2 частини 2 статті 162 КАС України).

Згідно п.3.5.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. № 499.

Згідно з п.1.7 Інструкції № 499 при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

В рішенні у справі П'єрсак проти Бельгії ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов'язку відновлення status quo ante.

Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства, або день поновлення позивача на роботі, та середньоденний заробіток позивача. Отже, суд визначає конкретну суму коштів, яка стягується з відповідача.

Згідно пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.

Відповідно до ч.3 п.32 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до п.2 Порядку, у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З урахуванням того, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2016р. по справі №815/2810/16 в частині поновлення позивача виконана шляхом прийняття наказу №1350 о/с від 15.11.2016р., суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Таким чином, якщо грошове забезпечення ОСОБА_1, згідно довідки від листопада 2016року за №14/1-С-492 (а.с.24) за березень квітень за 2016 року складає 5625,00грн, за 61 робочий день 11250,00грн., тобто 184,00 грн. за один робочий день. Період вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. складає 183 дні. Таким чином, сума середнього заробітку, яка підлягає до стягнення за час вимушеного прогулу становить 33500,00 грн., яка підлягають стягненню з ГУНП в Одеській області.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. у розмірі 33500,00грн. з ГУНП в Одеській області.

Окрім того, у запереченнях на адміністративний позов №17569/17 від 19.06.2017р., представник ГУНП в Одеській області просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду. В обґрунтування клопотання зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки за приписами ч.5 ст. 99 КАС України, передбачено строк звернення до адміністративного суду, щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлена вимога про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк. На думку представника відповідача, позивач повинен був звернутись з адміністративним позовом про порушення своїх прав після отримання у Відділі фінансового забезпечення ГУНП довідку про грошове забезпечення 24.11.2016р. за вих.№14/1-С-492, однак позивач з позовом до суду звернувся майже через вісім місяців.

Суд вважає такі твердження безпідставними та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, з огляду на наступне.

Виходячи з принципу рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п. 3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 99 КАС України, передбачено строк звернення до адміністративного суду, щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлена вимога про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи зазначену норму закону, право звернення позивача до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, в тому числі і за час вимушеного прогулу, не може бути обмежене будь-яким строком.

Згідно ст. 1, ч.2 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 р., положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Виходячи із викладеного, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1 та 12 Закону України «Про оплату праці», правових висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні №8-рп/2013 від 15.10.2013 р., у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто уcіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку, ОСОБА_1 не порушував строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. у розмірі 33500,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. у розмірі 33500,00грн. підлягає задоволенню.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і постанови про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати йому грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5625,00грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. у розмірі 33500,00грн. задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 16.05.2016р. по 15.11.2016р. у розмірі 33500,00грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 5625,00грн.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Балан Я.В.