Справа № 465/4411/16-а
Суддя: Мигаль Г. П.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.06.2017 року м.Львів

Франківськийрайонний суд м. Львова в складі

головуючої - судді Мигаль Г.П.,

при секретарі: Максимович М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1-го взводу роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції 1-го взводу роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 10.07.2016 року серії ДР №097167, винесену інспектором патрульної поліції 1-го взводу роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції міста Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 10.07.2016 року інспектором патрульної поліції 1-го взводу роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції міста Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 було винесено постанову серії ДР №097167 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.2 ст.122 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 425 гривень.

Відповідно до змісту постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення стали встановлені субєктом владних повноважень обставини про те, що 10 липня 2016 року о 17 год. 40 хв. по вул.. Личаківська, 4 в м. Львові, позивач, як водій транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1, під час руху користувався засобами звязку, тримаючи їх у руці, чим порушив пп. 2.9 ПДР України. У звязку із цим інспектор вбачав в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

На думку позивача, відповідач вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому вищевказану постанову слід визнати протиправною та скасувати

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав на адресу суду заперечення, в яких в задоволенні позову просить відмовити, та проводити розгляд справи у його відсутності. В запереченнях представник відповідача зокрема, звзначив, що згідно з постановою про адміністративне правопорушення серії ДР № 097167, вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП справи про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП розглядають органи внутрішніх справ (Національної поліції) та накладають стягнення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та проведення адміністративного розслідування, які фіксуються, за винятком випадків скороченого провадження, у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливими чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість це ставлення особи до права його ролі в суспільстві.

Представник відповідача вважає, що інспектор патрульної поліції 1-го взводу роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2, законно оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням. В задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Серія ДР № 097167 від 10 липня 2016 року, винесеної інспектором патрульної поліції 1-го взводу роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції міста Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2, притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. В обґрунтування постанови інспектор зазначає, що 10 липня 2016 року об 17 год. 40 хв. по вул. Личаківська, 4 в м. Львові, ОСОБА_1, як водій транспортного засобу Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1, під час руху користувався засобами звязку, тримаючи їх у руці, чим порушив пп. 2.9 ПДР України.

Частина 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Під час винесення постанови не дотримано вимог статей 245,280 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й обєктивне зясування обставин справи та дотримання процесуального порядку справи.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлено законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Процедура накладення стягнення на позивача передбачала дотримання вимог ст. 254 КУпАП, а саме обовязкове складання протоколу, заслуховування та відображення у такому документі пояснень правопорушника, свідків тощо, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що правопорушення було зафіксовано в автоматичному режимі. За таких умов оскаржувана постанова винесена передчасно, на підставі формальної оцінки отриманої інформації про правопорушення.

Представником відповідача не подано суду доказів - матеріалів відеофіксафії та ін. щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 62 Конституції України встановлює призумцію невинуватості, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд доходить до висновку , що позов підставний та підлягає задоволенню, постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. слід скасувати, оскільки представником відповідача не подано жодних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 11, 71, 86, 128, 161, 162, 163 КАС України, ст. ст. 254, 258 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задоволити.

Постанову серії ДР № 097167 від 10 липня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень визнати протиправною та скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м.Львова на протязі 10-ти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мигаль Г.П.