Справа № 815/6652/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6652/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

позивача/апелянта ОСОБА_4 за допомогою перекладача ОСОБА_1, представника відповідача Лазаревої Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу від 28.11.2016 року №227 та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу від 28.11.2016 року №227 та зобов'язання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посилаючись на те, що прийняте ГУ ДМС України в Одеській області рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийняте без врахування та дослідження всіх обставин, які мають юридичне значення і стосуються справи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою його адміністративний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї позивача/апелянта ОСОБА_4 за допомогою перекладача ОСОБА_1, представника відповідача Лазаревої Г.С., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 є громадянином ДР Конго, уродженцем м. Кіншаса, за етнічною групою - баконго, за віросповіданням-християнин, рідна мова лінгала, володіє також французькою, англійською та мовою кіконду. За сімейним станом неодружений, має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає в м. Кіншаса. Позивач має незакінчену вищу освіту, яку здобув у період з 2007 по 2009 роки в інституті будівництва та публічних робіт в м. Кіншаса (ДР Конго). Позивач стверджує, що з 2008 року був членом опозиційної політичної партії «Християнська демократія», займався пропагандою. Щодо трудової діяльності, в країні походження позивач протягом шести місяців 2008 року працював у будівельний фірмі будівельником, на території України він також підробляє будівельником. Позивач повідомив, що йому не відомо місце знаходження близьких родичів, а саме: сестри, сина, мати сина та двох двоюрідних братів. Крім того, позивач зазначив, що 02.07.2012 року його матір та брата було викрадено.

У 2016 році позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про звернення за захистом в Україні.

28.11.2016 р. позивач отримав Повідомлення №451 від 28.11.2016 р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі Наказу №227 від 28.11.2016 р. (а.с. 7-8).

Не погоджуючись з наказом ГУ ДМС України в Одеській області №227 від 28.11.2016 р., позивач оскаржує його у судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та з урахуванням усіх обставин, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, згідно з ст. 14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно п. 1 ст. 1 зазначеного Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що позивачу раніше вже було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Позивач прибув на територію України 29.08.2010 року. Звернення із заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відбулося 21.06.2013 року. Причинами звернення було побоювання зазнати переслідування через політичну діяльність на батьківщині.

За результатами розгляду матеріалів особової справи ДМС України прийнято рішення від 26.10.2015 №715-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначене рішення позивач оскаржив у судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 року у справі №815/7260/15, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2016 року, в задоволені адміністративного позову ОСОБА_4 було відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2016 року по судовій справі К/800/28079/16-а відмовлено у відкритті касаційного провадження. Рішення по справі набрало законної сили 26.07.2016 року.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також судами 1-ї та 2-ї інстанцій встановлено, що 28.11.2016 року ОСОБА_4 повторно звернувся з заявою про надання міжнародного захисту. В якості підстав для надання захисту позивач зазначив ті ж самі причини, як і в 2013 році.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що чергове звернення від 28.11.2016 року до ГУДМС України в Одеській області є очевидно необґрунтованим та не містить жодних нововиявлених обставин, які б дозволяли повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з положенням статті 40 Директиви Європейського парламенту та Ради ЄС «Про загальні процедури надання і втрати міжнародного захисту» від 26.06.2013 року №2013/32/ЕU, з метою прийняття рішення щодо прийнятності розгляду повторної заяви про надання міжнародного захисту, таку заяву має бути попередньо вивчено на предмет нових відомостей, що виникли або були подані заявником. Якщо після попереднього вивчення відповідних фактів заявником будуть надані нові відомості, які значно підвищують ймовірність того, що він може кваліфікуватись як біженець відповідно до Директиви 2011/95/ЄС, заява розглядається по суті. При цьому, Директива регламентує, що якщо заявник подає повторну заяву без надання нових доказів або аргументів, невідповідно було б вимагати від держав-членів ЄС проведення нової процедури в повному обсязі. В таких випадках держави - члени повинні мати право відхилити заяву як неприйняту для розгляду відповідно до принципу неприпустимості повторного розгляду.

Окрім цього, судами встановлено, що під час перебування на території України, позивач користувався захистом країни своєї громадянської належності, зокрема 27.03.2015 року він отримав новий паспортний документ серії НОМЕР_1. На підставі даного паспорту позивач уклав шлюб із громадянкою України, тобто має можливість для отримання дозволу на проживання в України за наявності певних умов, які відмінні від конвенційних умов визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

До територіального підрозділу ДМС України паспортний документ був наданий лише після факту укладання шлюбу, що додатково вказує на зловживання позивачем процедурою отримання захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що наказ від 28.11.2016 року №227 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо ОСОБА_4 є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, прийнятий з урахуванням фактичних обставин.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов