Справа № 806/914/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м.Житомир справа № 806/914/17

категорія 10.3.2

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Ткачук А.В.,

за участі: позивача, представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради та ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в частині не прийняття та не видачі їй посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А неправомірними; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради прийняти від неї необхідні документи для оформлення та видачі посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А та направити їх до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації; зобов'язати ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію оформити та видати їй посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що відповідно до експертного висновку № 516 від 09.02.2015 її захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Недоброякісне утворення утворилося в 2014 році до прийняття Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VII, тобто в момент дії Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", який передбачав надання їй посвідчення І категорії як проживаючій в зоні посиленого радіологічного контролю. Внесені зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими виключено зону посиленого радіоактивного контролю, на якій вона проживає, погіршують її становище, тому застосуванню до неї не підлягають. Відтак, позивач вважає, що дії відповідачів у частині не прийняття та не видачі їй посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, з посиланням на те, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VII внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме виключено зону посиленого радіологічного контролю, на якій вона проживає, є неправомірними.

Ухвалою суду від 25.04.2017 закрито провадження в даній справі в частині визнання неправомірними дій ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в частині не прийняття та не видачі посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А.

Позивач і представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача - ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в засіданні суду позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Представник відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючи на мотиви письмового заперечення на позов.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач є особою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Так, з 1986 року позивач проживала у с. Мирному та с. Чолівка Коростенського району, а з 2000 року - у м. Коростені, які постановою Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 були віднесені до зони посиленого радіологічного контролю.

ОСОБА_5 було видано посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-П №496004.

18.12.2014 ОСОБА_1 обласним онкодиспансером встановлено позивачу заключний діагноз - злоякісне утворення.

Відповідно до Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 516 від 09.02.15, захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

ОСОБА_1 обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 03.03.2015 безтерміново, яка настала внаслідок захворювання, повязаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду медико - соціальною експертною комісію серії 12ААА №089298 від 16.03.2015.

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради із заявою, в якій просила прийняти від неї документи для оформлення та видачі їй посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії серії А. До заяви додано копію довідки МСЕК, якою підтверджено факт надання позивачу другої групи інвалідності та пов'язаність її захворювання з впливом аварії на ЧАЕС.

Листом № 664/19.4 від 02.03.2017 Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради повідомило ОСОБА_5 про те, що для отримання посвідчення особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, категорії 1 серії А їй необхідно до Управління надати документи, перелік яких указано у цьому листі.

Не погоджуючи із такими діями відповідача та вважаючи, що вона має право на оформлення та видачу відповідного посвідчення, позивач звернулася до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представники відповідачів указували, що надання ОСОБА_5 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення є неможливим, оскільки на момент огляду медико - соціальною експертною комісією її посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії втратило чинність, відтак статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи вона не має.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідачів, надалі - Закон № 796-XII), особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема: потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В силу приписів статті 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 796-XII, причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

За змістом наведених правових норм, до категорії 1 відносяться:

1) інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою;

2) інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою;

3) хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Частиною першою статті 65 Закону № 796-XII визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.

Згідно зі ч. 3 ст. 65 Закону № 796-XII, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 65 Закону № 796-XII).

У відповідності до абз. 1 п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 (у редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідачів із відповідними заявами, далі - Порядок), інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія ОСОБА_6 цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" і "Постраждалий від Чорнобильської катастрофи" (категорії 1, 2, 3 серії А) без відмітки про перереєстрацію, передбачену у абзаці першому пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. N 135 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 6, с. 68, число 34, с. 7; 1998 р., N 19, ст. 681), з тимчасовими вкладками затвердженого цією постановою зразка для осіб, які станом на 1 жовтня 1998 р. не отримали відповідної довідки у Державному галузевому архіві Міністерства оборони, вважаються чинними до 1 травня 1999 року.

Згідно зі абз. 9 п. 10 Порядку, видача посвідчень провадиться інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Аналіз вищезазначених норм свідчить на користь висновку, що позивачу, у даному випадку, для отримання посвідчення особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 законодавством визначено дві умови, а саме: наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи; встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня (тобто на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи) або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Судом установлено, що позивач постійно проживала та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожила в цій зоні 7 років.

Отож, у розумінні Закону №796 ОСОБА_5 є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи.

Водночас суд зазначає, що, дійсно, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, яким статтю 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", в яких зона посиленого радіоекологічного контролю визнавалася як одна із зон радіоактивно забруднених територій, виключено.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, суд дійшов переконання, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015. Жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Відтак, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Таким чином, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Також суд звертає увагу на те, що Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII не містить положень, які б установлювали, що раніше видані посвідчення осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, є недійсними.

Отже, отримане позивачем у 1994 році посвідчення потерпілого категорії 4 як на момент звернення до відповідачів, так і на день розгляду справи судом є діючим і зберігається за нею довічно, а тому на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ОСОБА_5 мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

За наведених обставин, твердження представників відповідачів про те, що дія посвідчення потерпілого категорії 4 позивача автоматично припинена з 01.01.2015 є безпідставними.

Разом з цим, суд не приймає до уваги доводи представників відповідачів стосовно того, що на момент огляду МСЕК позивач не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки, як встановлено вище судом, на момент проходження огляду МСЕК позивач мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію. Факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015 не має правового значення для вирішення питання про встановлення їй статусу потерпілого 1 категорії.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач належить до осіб, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" мають право на встановлення категорії 1 потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримання відповідного посвідчення.

У відповідності до абз. 3 п. 10 Порядку, видача посвідчень іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Згідно зі абз. 20 п. 10 Порядку, рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Судом установлено, що завданням Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради є соціальній захист населення, потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи. Впровадження покладених на Управління завдань забезпечує Відділ соціального захисту потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, шляхом проведення прийому і оформлення документів на визначення статусу учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, потерпілих від Чорнобильської катастрофи та видача відповідних посвідчень і довідок з цих питань.

При цьому до повноважень Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради не віднесено розгляд поданих особою документів на визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі відповідного посвідчення на предмет повноти поданого пакету документів і наявності підстав для надання статусу і видачі посвідчення.

Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради в даному випадку лише приймає заяву та документи особи на визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачі відповідного посвідчення, які в подальшому направляє до уповноваженого органу для вирішити питання надання заявнику статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

За наведених обставин, суд констатує, що Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради, вимагаючи у позивача в листі від 02.03.2017 № 664/19.4 надання певних документів, а також не направляючи заяву та документи позивача до уповноваженого органу для вирішити питання надання їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Законом і Порядком.

Відтак, суд визнає неправомірними дії зазначеного відповідача щодо неналежного розгляду заяви та документів ОСОБА_5 для оформлення посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А.

Беручи до уваги викладене, ураховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій відповідача та з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради прийняти у ОСОБА_5 необхідні документи для оформлення та видачі посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, та направити їх до уповноваженого органу для вирішити питання надання ОСОБА_5 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення із дотриманням ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію оформити та видати позивачу посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, суд вважає вказати таке.

У частині першій статті 2 КАС України закріплено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно зі ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Відтак, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Отже, рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

У контексті наведеного судом з'ясовано, що заява та документи ОСОБА_5 для вирішити питання надання їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення разом із поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання, із дотриманням ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, до обласної державної адміністрації не надходили. Рішення про відмову у видачі посвідчення позивачу ОСОБА_1 обласною державною адміністрацією не приймалося.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для захисту прав позивача в обраний нею спосіб, оскільки ОСОБА_1 обласною державною адміністрацією в даному випадку права позивача порушені не були.

Визначена позивачем позовна вимога спрямована на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду даної справи не були порушені, тому така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги все наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 є частково обґрунтованими.

Керуючись статтями 11, 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради щодо неналежного розгляду заяви та документів ОСОБА_5 для оформлення посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради прийняти у ОСОБА_5 необхідні документи для оформлення та видачі посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А, та направити їх до уповноваженого органу для вирішити питання надання ОСОБА_5 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення із дотриманням ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 24 травня 2017 р.