Справа № 817/2366/16
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 червня 2017 року Р і в н е №817/2366/16

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Комшелюк Т.О., за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача 1: представник не прибув,

відповідача 2: представник не прибув,

третьої особи: представник Мовчук А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_3
доУправління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетуха Олександра Миколаївна реєстратор Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Рівненської міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів - Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради ( далі по тексту відповідач 1); державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (далі по тексту відповідач 2); третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення про скасування права власності та зобов'язання вчинення певних дій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.07.2015 року за ОСОБА_3, Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області зареєстровано право власності на об'єкт житлової нерухомості (квартиру), що знаходиться у АДРЕСА_1 (реєстраційний №01, номер запису про право власності: 10627899). За результатами проведеної реєстраційної дії видано свідоцтво про право власності від 31.07.2015 НОМЕР_1, Індексний номер 41540008 та Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕКВ 411567. Звернувшись до приватного нотаріуса для консультації щодо можливого оформлення відчуження даної квартири, позивач дізнався про те, що право власності на вказаний об'єкт скасовано реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради - Репетухою Олександрою Миколаївною (індексний номер рішення: 28844351). Підставою для скасування права власності у ЄДР зазначається Ухвала Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 09.03.2016 року за результатами провадження №22-и/787/403/2016. Позивач вважає такі дії реєстратора протиправними оскільки змістом вказаної ухвали апеляційного суду є скасування та передача справи №22-и/787/403/2016 для продовження розгляду до суду першої інстанції. Тобто, зміст вказаної ухвали не містив підстав для скасування державної реєстрації прав, визначених чинним законодавством, отже, на думку позивача, рішення прийняте державним реєстратором про скасування реєстрації права власності позивача з перевищенням повноважень та всупереч чинному законодавству. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та надав пояснення, які співпадають з позицією, викладеною в позовній заяві.

Представник відповідача 1 надав суду письмові заперечення в яких позовні вимоги заперечував. В обґрунтування заперечень вказав, що позивачем пропущений строк звернення до суду визначений ст.99 КАС України і крім того справа не підсудна цьому суду, просив залишити позов без розгляду.

В судове засідання представник відповідача 1 не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений про причини неприбуття суд не повідомив.

Представник відповідача 2 письмових заперечень суду не надав, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений про причини неприбуття суд не повідомив.

Враховуючи приписи ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розгляд справи продовжити за відсутності відповідачів на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача подав до суду письмові заперечення відповідно до яких стверджує, що відповідач 2 при вчиненні дій щодо скасування державної реєстрації права власності позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законом України. Підстав для скасування його рішення немає, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник третьої особи надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Після дослідження в судовому засіданні всіх матеріалів справи, судом поставлено на обговорення сторін питання щодо закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача поклав вирішення даного питання на розсуд суду.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що провадження у справі належить до закриття на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Суд виходить з наступного.

Обставини справи:

16 липня 2015 року ухвалою Рівненського міського суду по справі №569/8906/15-ц затверджено мирову угоду за якою визнано право власності, зокрема за ОСОБА_3, на квартиру АДРЕСА_1.

30.07.2015 року було зареєстроване право власності на вказану квартиру за позивачем. Підставою для проведення державної реєстрації права власності стала ухвала Рівненського міського суду 16 липня 2015 року.

31.07.2015 року позивачу видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно.

09.03.2016 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області ухвалу Рівненського міського суду по справі №569/8906/15-ц скасовано та передано справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

21.03.2016 року відповідачем 2 вчинена дія по скасуванню державної реєстрації права власності позивача. Підставою стала ухвала колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав Апеляційного суду Рівненської області від 09.03.2016.

Предметом спору у цій справі, як випливає зі змісту її фактичних обставин на перший погляд, є реєстраційні дії із скасування державної реєстрації права власності на квартиру за вказаною вище адресою, тобто такий спір можна було б вважати публічно-правовим.

Однак в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб'єктами, такий висновок не можна визнати правильним.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с. 36-42), квартира позивача, право власності на яку скасоване, знаходиться в житловому будинку, який третя особа без самостійних вимог на предмет спору вважає самочинним будівництвом. При цьому, апеляційна інстанція, скасовуючи рішення суду першої інстанції, звернула на це увагу останнього та зазначила, що ця обставина судом не з'ясована, хоча у справі наявні відповідні докази.

В той же час, при дослідженні доказів, наявних в матеріалах справи судом встановлено, що дійсно є відповідні документи, що підтверджують самочинне будівництво по АДРЕСА_1 (а. с. 36-42, 54-67).

Також суду стало відомо й те, що ще в 2012 році відносно права власності на вказаний житловий будинок, який було добудовано та збільшено його загальну площу майже в два рази, виник спір, сторонами в якому були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 43-45).

Одночасно судом з'ясоване і те, що в Рівненському міському суді ще не завершений розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 та інших про виділ частки майна в натурі, яка була направлена 09.03.2016р. ухвалою апеляційною інстанцією для продовження розгляду. Зазначене підтверджується сторонами в судовому засіданні.

Крім того, згідно з матеріалами справи, у Рівненському міському суді Рівненської області наразі розглядається також цивільна справа № 569/17097/16-ц за позовом Виконавчого комітету Рівненської міськради до ОСОБА_3 та інших про визнання недійсними свідоцтв про право власності та зобов'язання вчинити певні дії (а. с. 112-115).

За частиною першою статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1952), під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої-другої, сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що оскарженим реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на збудовану будівлю з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, і право власності на яку (будівлю, нерухоме майно) може бути визнане судом, якщо це не порушуватиме прав інших осіб.

Наведена правова ситуація дозволяє дійти такого правового висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

При цьому суд зауважує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Суд наголошує, що в даному випадку реєстраційні дії здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані із скасуванням реєстрації права власності на нерухоме майно позивача, а відтак суд приходить до висновку про те, що дана справа не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 24 січня 2017 року у справі №21-1559а16.

Одночасно суд звертає увагу на те, що рішення про закриття провадження у справі не обмежує сторони у реалізації захисту свого речового права в порядку цивільного судочинства.

Згідно із вимогами п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, Репетухи Олександри Миколаївни реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчого комітету Рівненської міської ради закрити.

Роз'яснити ОСОБА_3, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до Рівненського окружного адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Комшелюк Т.О.