Справа № 806/1004/17
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Житомир справа № 806/1004/17

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Токаревої М.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати інформацію на звернення від 20.02.2017,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати інформацію на звернення від 20.02.2017. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20.02.2017 направив на адресу відповідача звернення у якому просив отримати доступ до інформації:

- чи відома інформація про те, що підлеглий співробітник поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_2 з громадянкою ОСОБА_3 займаються вимаганням коштів у громадян;

- чи уповноважили співробітники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 громадянку ОСОБА_3 представляти інтереси співробітників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в правоохоронних органах;

- що спільного у підлеглого співробітника поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з громадянкою ОСОБА_3, яка приймала участь у розповсюдженні наркотичних засобів (інформація інформаційного центру ГУ НП та Черняхівського ВП в Житомирській області).

Позивач вказує, що відповідачі інформацію на його звернення не надають, діють неправомірно та проявляють неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформацію", "Про звернення громадян".

Позивач направив на адресу суду електронною поштою заяву у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.

Представник відповідача до суду не прибув, щодо причин неявки суд не повідомляв, направив до суду заперечення у яких просив відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ч.4 ст.122 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Встановлено, що ОСОБА_1 20.02.2017 оформив на адресу Начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із зверненням на отримання публічної інформації, в якому просив повідомити:

- чи відома інформація про те, що підлеглий їм співробітник поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_2 з громадянкою ОСОБА_3 займаються вимаганням коштів у громадян;

- чи уповноважили співробітники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 громадянку ОСОБА_3 представляти інтереси співробітників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в правоохоронних органах;

- що спільного у підлеглого їм співробітника поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з громадянкою ОСОБА_3, яка приймала участь у розповсюдженні наркотичних засобів (інформація інформаційного центру ГУ НП та Черняхівського ВП в Житомирській області).

Зазначене звернення було направлено на адресу відповідача 24.02.2017, що підтверджується чеком ЖД УДППЗ "Укрпошта".

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1, 20.03.2017 Начальником Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України була надана відповідь за вих. №Г-7/18/01-2017 у якій позивача було проінформовано про те, що його запит уважно розглянуто та зазначено, що викладені факти неодноразово перевірялись, однак не знайшли свого підтвердження.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII (далі-Закон) під інформацією цей Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 Закону кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання, та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Враховуючи вищенаведене та системний аналіз наведених вимог Закону, вбачається, що звернення позивача не є інформаційним запитом в розумінні Закону України "Про інформацію", оскільки позивач не просив надати йому збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді дані, необхідні йому для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів, а фактично звертався із зауваженням та скаргою на дії посадових осіб при виконанні ними функціональних обов'язків в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Згідно із ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У силу ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу ОСОБА_1 на його запит було надано відповідь Начальником Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 20.03.2017.

За нормами ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, твердження позивача про ненадання останньому відповіді на вказане звернення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій (бездіяльності) Начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яка полягає у ненаданні ненадання повної та достовірної інформації на звернення від 20.02.2017, в термін встановлений Законом, є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 86, 122, 128, 153-168, 254 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева