Справа № 760/20764/16-а
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2017-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/70/17

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2017 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Лазаренко В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до відповідача Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 14 квітня 1984 року по 27 квітня 1986 року він проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР, а з 13 серпня 1984 року по 27 квітня 1986 року приймав участь в бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан.
24 травня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненнями, контузією, захворюванням пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 31 травня 2016 року серії АВ №0447625.
Після цього позивач звернувся з письмовою заявою до уповноваженого органу, яким є Київський міський військовий комісаріат, про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, надавши усі необхідні для призначення допомоги документи.
На виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві Київський міський військовий комісаріат листом від 28 серпня 2016 року надіслав Міністерству оборони України подані ОСОБА_1 документи, склавши при цьому висновок, згідно з яким позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Однак Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги були повернуті на доопрацювання, позаяк заявником не додано документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травм або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Вважаючи дії відповідача такими, що суперечать чинному законодавству, позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у вказаному розмірі.
Суддя, керуючись положеннями ч. 2 ст. 183-2 КАС України, ухвалив розглянути справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних в справі доказів.
Відповідач у строк, визначений ч. 3 ст. 183-2 КАС України, надіслав до суду заперечення, в яких стверджував, що його дії щодо фактичної відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги є правомірними, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травм або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Міністерство оборони України також вказувало, що суд не вправі зобов`язати його вчинити певні дії, оскільки це є втручанням у дискреційні повноваження центрального органу державної влади. Крім того, Міністерство оборони України стверджувало, що даний спір підсудний Окружному адміністративному суду м. Києва.
Суддя, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 14 квітня 1984 року по 27 квітня 1986 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР, є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.
24 травня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненнями, контузією, захворюванням пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 31 травня 2016 року серії АВ №0447625.
Ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
За приписами ч. 9 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України
На виконання цієї норми Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975).
Зазначений Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до п. 3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії
Зважаючи на те, що позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності 24 травня 2016 року, слід застосовувати Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Нормою п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п. 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.
З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення їй інвалідності.
Відповідно до положень Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, ОСОБА_1 звернувся до Київського міського військового комісаріату з заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги, надавши усі необхідні документи, перелік яких визначений у п. 10 вказаного Порядку.
На виконання приписів п. 13 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, Київський міський військовий комісаріат листом від 28 серпня 2016 року надіслав Міністерству оборони України подані ОСОБА_1 документи, склавши при цьому висновок, згідно з яким позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Проте Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги були повернуті на доопрацювання, позаяк заявником не додано документів, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травм або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Такі дії Міністерства оборони України є протиправними огляду на таке.
Згідно з п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 розпорядник бюджетних коштів (в даному випадку тільки Міністерство оборони України) приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу при виплату такої допомоги особам, які звернулись за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Наведена законодавча норма чітко передбачає, що розпорядник бюджетних коштів, яким є Міністерство оборони України, уповноважений прийняти рішення лише: 1) про призначення та виплату або 2) про відмову у призначення та виплаті одноразової грошової допомоги. Відтак, нормативно-правовими актами України, якими регулюється порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не надано право розпоряднику бюджетних коштів надсилати документи на доопрацювання. Вказані дії відповідача порушують норму ст. 19 Конституції України, якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Окрім цього, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530 (розділу ІV Порядок оформлення документів для виплати компенсаційних сум та одноразової грошової допомоги) у разі настання інвалідності подаються такі документи: висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом (додаток 13); заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12); копія довідки МСЕК про встановлення групи та причинного зв`язку інвалідності; копії свідоцтва про хворобу, постанови чи довідки відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва); витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби копія військового квитка); копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я, по батькові та місце реєстрації; копія документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, виданого органом доходів і зборів; копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
З аналізу наведених положень підзаконного нормативно-правового акту, яким безпосередньо регулюється порядок подачі, розгляду документів щодо призначення одноразової грошової допомоги, вбачається, що копія довідки про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, подається лише у випадку, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Оскільки поранення та захворювання позивача пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби, надання довідки про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, не вимагається.
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі Положення, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Згідно з п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Порядку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, так, пов`язане з проходженням військової служби якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення. г) Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Таким чином, суддя вважає, що ОСОБА_1 виконано всі вимоги закону щодо подання повного пакету документів для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, отже, відповідач зобов`язаний був ухвалити рішення про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Стосовно доводів відповідача про те, що зобов`язання його призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням у дискреційні повноваження центрального органу державну влади слід зазначити наступне.
Принцип розподілу влади дійсно заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень; ключовим завданням є - здійснення правосуддя.
Проте, суд аналізуючи позицію сторін у справі не вважає визначену позивачем вимогу про зобов`язання призначити та виплатити формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та таким, що можуть вийти за межі завдань адміністративного судочинства.
Саме по собі зобов`язання Міністерства оборони України розглянути лише питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачеві не призведе до очікуваного позивачем результату від здійснення правосуддя і не забезпечить захист його прав і свобод, оскільки представник відповідача стверджував про те, що підстав для такого призначення і подальшої виплати позивачу такої допомоги у відповідача немає.
Таким чином, формулювання резолютивної частини рішення зобов`язати відповідача вирішити/розглянути питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги може мати наслідком повернення позивача до суду за спливом нетривалого проміжку часу знову для пошуку захисту свого порушеного права за аналогічно викладеним вище обставинам.
Так, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3рп/2003)
Ст. 13 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Суддя констатує, що відповідач не довів, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені докази та системний аналіз положень діючого законодавства України, суддя приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо твердження відповідача про необхідність вирішення справи окружним адміністративним судом, суддя зазначає насутпне.
Відповідно ч. 4 ст. 6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим кодексом.
Ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає передусім підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 9, 16, 16-2, 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року №530, Положенням про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402, ст. ст. 11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суддя, -
п о с т а н о в и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби,у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби,у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя