Справа № 825/2971/14
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/2971/14 Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков В.І. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Земляної Г.В., Межевича М.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування рішення від 14.08.2014 № 74.01/05-12948 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.08.2003 позивачем було отримано тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 з безстроковим терміном дії, видану на підставі висновку № 6/1501 від 11.07.2003 про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на проживання, затвердженого начальником ВГПІС УМВС України в Чернігівській області полковником міліції Піщур В.Г.

В зв'язку з втратою зазначеної посвідки, 03.06.2009 позивачем було отримано нову посвідку на постійне проживання в Україні серії ЧН № 09655 з безстроковим терміном дії, видану на підставі висновку №6/2496 від 03.06.2009 про оформлення посвідки на проживання в Україні, затвердженого начальником управління ГІРФО УМВС України в Чернігівській області Ведмідь І.А.

04.06.2014 до УДМС України в Чернігівській області надійшов лист Управління Служби безпеки України в Чернігівській області №74/2/2-6217 від 02.06.2014 з грифом «Для службового користування», в якому повідомлено, що в ході здійснення контррозвідувальних заходів отримана інформація, яка свідчить про причетність позивача до діяльності організованого каналу по незаконному переміщенню осіб через державний кордон України та контрабандного транзитного переміщення важких наркотиків через територію України до країн Західної Європи та описані обставини вказаних дій, з посиланням на дати, прізвища та імена осіб, які були причетні разом з відповідачем до протиправної діяльності на території України.

На підставі викладеного та за результатами розгляду матеріалів справи №16059 начальником відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УДМС України в Чернігівській області Шаль Г.О. 14.08.2014 винесено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання позивача, внаслідок чого 14.08.2014 відповідачем було прийнято рішення №74.01/05-12948 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 11.07.2003 громадянину Ливанської Республіки ОСОБА_2, на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача та не дотримання процедури його прийняття.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України «Про імміграцію».

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про імміграцію» правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо:1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області рішення від 14.08.2014 про скасування громадянину Ліванської Республіки ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну прийнято на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону, тобто в зв'язку з тим, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

При цьому, єдиною підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну була інформація, отримана згідно листа Управління Служби безпеки України № 74/2/2-6217 від 02.06.2014 з грифом «Для службового користування», в якій вказувалось на можливу причетність позивача до діяльності організованого каналу по незаконному переміщенню осіб через державний кордон України та контрабандного транзитного переміщення важких наркотиків через територію України до країн Західної Європи.

Проте, аналізуючи зміст листа Управління Служби безпеки України № 74/2/2-6217 від 02.06.2014, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що названий лист не містить будь-яких конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем будь-яких протиправних дій на шкоду державній безпеці України. При цьому у названому листі не містяться посилання на конкретні обставини, встановлені щодо позивача, які відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» можуть бути підставами для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, будь-яких доказів вини позивача у вчинені вказаних в листі правопорушень в УДМС України в Чернігівській області не було. Таких доказів не було надано і представником відповідача під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Крім того, процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок № 1983).

Так, згідно пункту 21 Порядку №1983 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до пунктів 22-23 Порядку №1983 для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, фактично до УДМС України в Чернігівській області надійшло не подання про скасування дозволу на імміграцію, як це передбачено п. 22 Порядку № 1983, а лист Управління Служби безпеки України в Чернігівській області

При цьому, вказаний лист Управління Служби безпеки України в Чернігівській області № 74/2/2-6217 від 02.06.2014 було отримано УДМС України в Чернігівській області 04.06.2014 (т.1, а.с.124), а рішення за результатами його перевірки прийнято відповідачем 14.08.2014, тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, з порушенням передбаченого даною нормою місячного терміну для вивчення подання.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що рішення управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 14.08.2014 № 74.01/05-12948 про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийняте всупереч вимог, передбачених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Межевич М.В.

Земляна Г.В.