Справа № 454/772/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6570/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 13 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сокальської районної державної адміністрації (далі - Управління) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління щодо неперерахування та недоплати йому разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 році в розмірі, встановленому ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому разову грошову допомогу до 05 травня у 2016 році відповідно до вказаної норми у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплаченої суми в розмірі 920 грн.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 13.04.2017 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що його довіритель являється учасником бойових дій та користується пільгами відповідно до Закону № 3551-XII і має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.12 цього Закону. Разом з тим, у 2016 році йому було виплачено допомогу, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Крім того, суд першої інтонації порушив норми процесуального права, розглянувши справу в порядку письмового провадження. Тому просить скасувати постанову Сокальського районного суду Львівської області від 13.04.2017 та прийняти нову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України, суд у відповідності до п.3 ч.1 ст.197 цього Кодексу розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії АБ № 009763 від 15.09.2015 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

З листа Управління № 9-04 від 03.01.2017 вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована разова грошова допомога як учаснику бойових дій в сумі 920 грн, розмір якої встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році грошової допомоги», передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що дії відповідача щодо виплати позивачу щорічної допомоги до 05 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 по справі № 10-рп/2008, встановлено виплату учасникам бойових дій щорічної до 05 травня разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VІІІ від 28.12.2014, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, учасникам бойових дій у розмірі 920 гривень.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» № 79-VІІІ від 28.12.2014 неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 також є чинними.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.12.2011 по справі № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд першої інстанції, вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016, виходив з того, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян. З цього приводу, суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 по справі № 3-рп/2012.

У рішенні № 3-рп від 25.01.2012 Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 році відповідач правомірно керувався постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що можливість розгляду справ зазначеної категорії в порядку скороченого провадження прямо передбачена п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України, що в свою чергу виключає можливість скасування оскаржуваної постанови з підстав, наведених апелянтом в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 13 квітня 2017 року по справі № 454/772/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський