Справа № 826/4978/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2017 року № 826/4978/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Регіонального сервісного центру МВС у м.Києві
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру МВС у м.Києві (далі - РСЦ МВС, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем протиправно, оскільки в період видання оскаржуваного наказу, позивач перебував на лікарняному.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

На підставі ч.6 ст.128 КАС України суд дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

23.11.2016р. позивача згідно наказу №157о/с від 22.11.2016р. прийнято до Територіального сервісного центру №8045 на посаду документознавця з встановленням трьохмісячного випробувального терміну. Випробувальний термін встановлено з 23.11.2016р. по 23.02.2017р.

Однак, у відповідності до Наказу від 28.02.2017р. №14о/с позивача звільнено у відповідності до ст.28, п.11 ст.40, ч.5 ст.241-1 КЗпП України та відповідно до Закону України «Про відпустки» з 07.03.2017р, як такого, що не пройшов випробувальний термін.

Підставою для винесення оскаржуваного наказу слугував висновок за результатами службової перевірки виконання вимог посадової інструкції та доручень начальника документознавцем територіального сервісного центру №8045 регіонального сервісного центру МВС в м.Києві ОСОБА_1, затвердженого 27.02.2017р. в.о. директора регіонального сервісного центру МВС в м.Києві Смольяніновим Ю.С.

Перевіркою встановлено, що в період з 03.01.2017р. по 18.02.2017р. позивач перебував на робочому місці першого поверху приміщення ТСЦ №8045 РСЦ МВС в м.Києві в обов'язки якого входило: видача талонів електронної черги, консультація, друк карток обліку та заяв громадянам, які звертається для отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, прийом документів для здійснення реєстраційних операцій виключно від людей з обмеженими можливостями, громадян похилого віку, від вагітних жінок та відвідувачів з дітьми, з метою уникнення скарг та створення позитивного іміджу сервісних центрів МВС, шляхом зменшення часу очікування своєї черги даної категорії громадян і створення належних умов для людей у яких виникають складнощі з пересуванням по сходам, оскільки зал прийому відвідувачів знаходиться на другому поверсі.

Під час перевірки матеріалів - підстав проведення реєстраційних операцій документознавцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. по 18.02.2017р. встановлено, більшість реєстраційних операцій проводились з транспортними засобами, які належать громадянам в віці від 20 до 40 років, а один транспортний засіб, зареєстрований за суб'єктом господарювання ТОВ «Автоприват». Враховуючи вищезазначене, документознавець ОСОБА_1 здійснив прийом документів від людей без обмежених можливостей (інвалідності), в порушення своєї посадової інструкції та вказівки начальника ТСЦ №8045 РСЦ МВС в м.Києві.

З урахуванням неякісного та неналежного виконання обовА'язків документознавець ОСОБА_1 не проявив себе, як такий, що відповідає виконуваній роботі, а тому підлягає звільненню за ст.28 КЗпП, як такого, що не пройшов випробування.

Вирішуючи даний адміністративний спір, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача взято на роботу з випробувальним терміном три місяці з 23.11.2016року по 23.02.2017року.

В зв'язку з хворобою позивача, випробувальний термін перенесено з 03.12.2016р. по 05.03.2017р.

Відповідно до ст.26 КЗпП, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Згідно ст.27 КЗПП, визначено, що строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців.

У разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення (ст.28 КЗпП).

Як вбачається з матеріалів справи в період винесення оскаржуваного наказу від 28.02.2017р. та зазначення дати звільнення, 07.03.2.2017р., позивача як такого, що не пройшов випробувальний термін позивач перебував на лікарняному.

Зазначене підтверджується наявною копією лікарняного в матеріалах справи (а.с.13), з якого вбачається, що ОСОБА_1 в період з 25.02.2017р. по 10.03.2017р. перебував на лікарняному (стаціонарно).

Відповідно до ст.40 КЗпП, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Крім того, згідно з посадовою інструкцією, затвердженою В.о. директора РСЦ МВС в м.Києві Ю.С.Смольяніновим, вбачається що до посадових обов'язків позивача, як документознавця, входило наступне:

п.2.20 проводить прийом громадян та представників суб'єктів господарювання з питань реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобі;

п.2.21 відповідають за робочий процес реєстраційної діяльності: прийом документів від громадян, їх опрацювання, окрім засвідчення і оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів;

п.2.22 проводять реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, облік транспортних засобів підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та фізичних осіб-власників транспортних засобів з видачею свідоцтв про реєстрацію, тимчасових реєстраційних талонів (далі - реєстраційні документи) та номерних знаків на транспортні засоби. Здійснюють обмін реєстраціних документів та номерних знаків на транспортні засоби;

п.2.23 безпосередньо здійснюють введення інформації про транспортні засоби, що реєструються.

п.2.24 виконують інші завдання за дорученням керівництва.

Тобто, зазначене відносить до прямих обов'язків позивача. Однак у висновку відповідача не зазначено взагалі конкретних пунктів, які порушено позивачем, а лише поверхнево зазначено про не виконання обов'язків.

Суд також, не бере до уваги посилання представника відповідача, що підставою для винесення оскаржувано наказу слугували скарги. Однак, дослідивши зазначену обставину, судом встановлено, що в день написання скарги 03.01.2017р., позивач був вихідний.

Отже, за наслідками розгляду справи суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ є протиправним, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем-2 не доведено відповідно до вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність оскаржуваного рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69-71, 158 - 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 28.02.2017р. №14о/с щодо звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на роботі.

Стягнути з Регіонального сервісного центру МВС у м.Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.03.2017р. до дня поновлення.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій