Справа № 2а-6221/11/2670
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенди О.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за його позовом до Кабінету Міністрів України про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 24 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2012 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14 березня 2017 року рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_4 звернувся із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до частини другої статті 239-2 КАС ухвалою судді Верховного Суду України від 11 травня 2017 року заяву ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви до 12 червня 2017 року.

На виконання цієї ухвали 6 червня 2017 року до Верховного Суду України надійшла уточнююча заява із копією постанови Верховного Суду України від 1 липня 2014 року, яка, на думку заявника, підтверджує невідповідність оскаржуваної ухвали викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Проте аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про таке, оскільки прийняття різних за змістом рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ.

Так, в оскаржуваному рішенні суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які встановили, що на виконання вимог частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України позивач був попереджений про можливе наступне звільнення, що підтверджується його підписом на попередженні, і йому було запропоновано роботу у Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку України із збереженням розміру заробітної плати, однак він відмовився від даної пропозиції.

Судами також встановлено, що підстав для зарахування позивача на посаду головного консультанта (куратора) регіонів у новоутвореному департаменті Секретаріату Кабінету Міністрів не має, оскільки він в цілому має досвід роботи куратором лише 10 місяців та не виявив необхідних професійних навичок, тоді як, на посаду були переведені керівники відділу, секторів та головні консультанти з великим стажем роботи на цих посадах, тобто працівники, які відповідали вимогам статті 42 Кодексу законів про працю України .

У долученій до заяви постанові Верховний Суд України, скасовуючи рішення суду касаційної інстанції і направляючи справу на новий касаційний розгляд, вказав, що в цій справі суд не врахував таке: позивача було звільнено в період його тимчасової непрацездатності і зміна дати звільнення, в такому випадку, не може вважатися належним захистом порушеного права; батько дитини має право на надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за умови незакінчення терміну зазначеної відпустки та наявності довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати)

Також суд не з'ясував, чи пропонувалися позивачу всі наявні вакантні посади, адже у новій структурі Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини створено управління адміністративно господарського забезпечення, до складу якого входять відділ матеріально-технічного забезпечення та відділ експлуатації адміністративного будинку та автотранспорту.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як убачається із самої заяви, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків касаційного суду у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів.

Верховний Суд України відповідно до статті 235 КАС переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом, і перевірка правильності встановлення фактичних обставин та дослідження доказів не входить до компетенції Верховного Суду України.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої заяви.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за його позовом до Кабінету Міністрів України про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2017 року.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда
Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців