Справа № 807/784/17
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 червня 2017 рокум. Ужгород№ 807/784/17

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Рейті С.І., розглянувши матеріали позовної заяви Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, третя особа ОСОБА_1, про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Ужгородська місцева прокуратура звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа ОСОБА_1, яким просить визнати незаконним та скасувати пункт 1.3 рішення Ужгородської міської ради від 22 грудня 2016 року № 524 в частині надання дозволу ОСОБА_1 на підготовку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У відповідності до ч. 1 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 106 Кас України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частиною третьою ст. 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 3 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно ч. 2 ст. 60 КАС України, прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема, щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), прокурори та їхні заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Виходячи з наведеного, прокурор звертається до суду з позовами в інтересах держави, які (в свою чергу) можуть бути пов'язані з необхідністю захисту прав державних органів, а також підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності.

Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення до суду в статусі позивача орган прокуратури мотивує тим, що здійснення контролю за додержанням органами державної влади та місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства покладено на Державну інспекцію сільського господарства України та Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, які не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду, однак Земельним кодексом України 2001 року (в редакції що діє станом на час звернення до суду) визначено цілий ряд органів, до повноважень яких відноситься питання регулювання земельних відносин (ст.ст. 6 17 ЗК України 2001 року), в зв'язку з чим посилання прокурора на звернення до суду в зв'язку з відсутністю інших (крім ним зазначених) органів, уповноважених державою на здійснення функцій у відповідній сфері не відповідає положенням діючого законодавства.

Стосовно відсутності повноважень органів Держсільгоспінспекції чи Дергеокадастру, суд констатує наступне:

Повноваження Держсільгоспінспекції та її посадових осіб визначено Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України (затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 року за № 459/2011, далі - Положення), згідно ст. 1 якого - Держсільгоспінспекція України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Згідно ст.6 Положення, Держсільгоспінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах.

Статтею 4 Положення передбачено, що Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі, дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та з питань передачі земель у власність та надання у користування.

Згідно ст.6 Положення, Держсільгоспінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 23.12.2011 року за № 770 затверджено Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та цим Положенням передбачено, що Держсільгоспінспекція та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право, зокрема, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності (в тому числі, до органів прокуратури про подання позову до суду щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився (п.6.3 цього Положення) та надання актів та інших матеріалів про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину (п.6.5 цього Положення), відтак, вказаним Положенням передбачена як компетенція територіальних органів Держсільгоспінспекцій, так і визначено повноваження органів прокуратури у сфері державного нагляду в частині перевірки Держсільгоспінспекцією дотримання вимог земельного законодавства.

Повноваження Держгеокадастру визначено Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (затверджене постановою КМ України від 14.01.2015 року за № 15, далі - Положення), згідно ст. 1 якого Держгеокадастр реалізує державну політику, в тому числі, у сфері земельних відносин, землеустрою, у сфері використання та охорони земель усіх категорій і форм власності.

Підпунктом 25 1 пункту 4 Положення передбачено, що Держгеокадастр рганізовує та здійснює державний нагляд (контроль), в тому числі, за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності (зокрема, дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок та дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю).

Згідно п.5 1 Положення, Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень; отримувати в установленому законодавством порядку від центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності документи, матеріали та іншу інформацію, необхідну для виконання покладених на Держгеокадастр завдань; передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину;

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України "Щодо застосування положень Закону України "Про прокуратуру" від 11.09.2013 року за № 1237/12/13-13, аналіз цієї норми (ч. 2 ст. 60 КАС України) дозволяє дійти висновку, що відсутність у позовній заяві інформації про зміст порушення інтересів держави, наявності чи відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є недоліком позовної заяви та підставою для залишення такої позовної заяви без руху.

Пунктом 6 наказу Генеральної прокуратури України "Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень" від 28.05.2015 року за № 6гн передбачено, що при підготовці процесуальних документів слід забезпечувати їх повноту та обґрунтованість, посилатися на норми матеріального і процесуального права, якими регулюються відповідні правовідносини. Згідно п. 5 цього ж наказу, прокурор при зверненні до суду з позовом (заявою, поданням) повинен обґрунтувати необхідність захисту інтересів держави та визначити орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а в разі його відсутності - звертатися у статусі позивача.

Виходячи з наведеного та у відповідності до ч. 1 ст. 108 КАС України, позовну заяву Ужгородської місцевої прокуратури слід залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду підстав для звернення до суду органу прокуратури (Ужгородська місцева прокуратура), а не прокурора (як визначено ст. 60 КАС України), доказів відсутності органу, уповноваженого державою (що здійснює відповідні функції у спірних відносинах) чи доказів неможливості виконання ним своїх функцій та/або відсутності повноважень для цього), визначення такого органу, до компетенції якого відноситься реагування у спірних правовідносинах (територіальний орган Держсільгоспінспекції, Дергеокадастру чи інший орган), визначення статусу прокурора при зверненні до суду (позивач у справі або (оскільки такі органи існують, але не мають повноважень на звернення до суду, згідно тексту позовної заяви) представник в інтересах держави, що пов'язані з необхідністю захисту права державного органу чи підприємства, до компетенції якого відносяться функції у спірних правовідносинах), обґрунтування порушень інтересів держави у спірних правовідносинах.

Керуючись ст.ст. 106, 108, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, третя особа ОСОБА_1, про скасування рішення - залишити без руху.

2. Надати позивачеві строк до 10 липня 2017 року для усунення вищезазначених недоліків позовної заяви.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя ОСОБА_2