Справа № 805/2650/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року справа №805/2650/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О., представника позивача - Єлізарової К.Д., представника відповідача - Колеснікової О.М., діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі № 805/2650/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» звернулось до суду з адміністративним позовом до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (з урахуванням уточнень) про: скасування податкової вимоги про сплату боргу з орендної плати з юридичних осіб від 21 квітня 2016 року №330-17 в сумі 9 487,28 грн.; зобов`язання відповідача розподілити кошти сплачені позивачем після 08 червня 2016 року з орендної плати з юридичних осіб за податковою декларацією № від 11 лютого 2016 року у відповідності з призначенням платежу (а.с. 6-11, 132).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі № 805/2650/16-а адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано вимогу Мангуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу з орендної плати з юридичних осіб від 21 квітня 2016 року №330-17 в сумі 9 487, 28 грн. Зобов`язано податкову інспекцію розподілити кошти сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю "Техремпоставка" після 08 червня 2016 року з орендної плати з юридичних осіб за податковою декларацією № від 11 лютого 2016 року у відповідності з призначенням платежу (а.с. 136-138).

Не погодившись з даною постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на норми Податкового кодексу України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та зазначає, що у порушення норм Податкового кодексу України товариством не сплачені самостійно визначені узгоджені суми податкового зобов'язання з земельного податку.

Крім того, апелянтом зазначено, що не розроблено порядку застосування вказаних у ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» податкових пільг, а також не внесено змін до Податкового кодексу України, тому законодавством не передбачено звільнення будь-яких територій від платежів за землекористування.

Відтак, податковою інспекцією правомірно та законно прийнята спірна вимога (а.с. 168-172).

Представник апелянта в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суду її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні наполягала на тому, що судом першої інстанції при прийнятті спірної постанови досліджені всі докази та прийнято постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права, а, відтак, вона є такою, що підлягає залишенню в силі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» (), місцезнаходження: вул. Енергетиків, 34, м. Курахове, Донецька обл., 85612, є юридичною особою (а.с. 47-48).

21 березня 2016 року відповідачем винесена податкова вимога № 330-17, відповідно до якої станом на 20 квітня 2016 року сума податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням (орендна плата з юридичних осіб) становить 9 487, 28 грн. (а.с. 12).

Податковий борг позивача зі сплати з орендної плати за землю з юридичних осіб у сумі виник на підставі самостійно узгоджених платником податків податкових зобов'язань, задекларованих у податковій декларації за лютий 2016 року (відповідно до податкової декларації № з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2016 рік (а.с. 32-36).

З інтегрованої картки платника податків вбачається, що заборгованість утворилась в результаті несплати орендної плати з юридичних осіб по строку сплати 30 березня 2016 року в сумі 9 487, 28 грн. (а.с. 77-82).

Позивачем, для захисту своїх прав, використано право на позасудове врегулювання спірних правовідносин шляхом адміністративного оскарження податкової вимоги (а.с. 13-18).

За результатами адміністративного оскарження позивачем спірною податкової вимоги до Головного управління ДФС у Донецькій області та Державної фіскальної служби України спірна вимога залишена без змін (а.с. 25-27, 29-30).

Спірним питанням у справі, є правомірність прийняття спірної податкової вимоги з урахування положень Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач весь час перебував та перебуває на обліку у місті, яке входило до переліку населених пунктів, у яких проводилась антитерористична операція, що означає наявність у позивача відповідних пільг по звільненню від платежів з орендної плати за використання земельних ділянок, відповідно до приписів Закону № 1669 у період з 14 квітня 2014 року по 08 червня 2016 року. Відтак, спірна податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами п. 288.1 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 286.2 ст. 286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Отже, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.

На виконання Закону №1669 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Курахове Донецької області.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого також включено, м. Курахове Донецької області.

Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Статтею 6 Закону № 1669 визначено звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону №1669 на період проведення антитерористичної операції скасовано орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Отже, положення Закону № 1669 передбачають звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, що дозволяє платникам податку, на яких розповсюджуються норми цього закону, звітувати до податкового органу із зазначенням підстави звільнення від сплати або уточнити (зменшити) податкові зобов'язання за час АТО.

Позивач зареєстрований за адресою: вул. Енергетиків, 34, м. Курахове, Донецька обл., 85612, яке згідно з розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р належало до затвердженого переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Системний аналіз нормативно-правових актів в редакції, що регулювали спірні правовідносини на час їх виникнення, дають суду апеляційної інстанції підстави вважати, що платники земельного податку та орендної плати з юридичних осіб, які перебувають на обліку у фіскальних органах, і знаходилися на території визначених переліком населених пунктів, де проводилася АТО або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, зокрема, щодо сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а отже прийняття податковою інспекцією спірної податкової вимоги - є неправомірним.

Крім того, в матеріалах справи наявні Сертифікати Торгово-промислової палати України від 16 січня 2015 року № 253/05-4 (№ 2038) та від 21 січня 2015 року № 327/05-4 (№ 2696) про засвідчення для товариства обставин непереборної сили з 14 квітня 2014 року. Дату закінчення цих обставин не встановлено.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України визначено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Що стосується посилання податкового органу на те, що пільги щодо плати за землю та умови їх надання платникам податків передбачаються нормами Податкового кодексу України, який не передбачає звільнення від сплати штрафних санкцій за таких умов.

З цього приводу суд зазначає, що позивача звільнено від сплати земельного податку на підставі Закону № 1669, який є спеціальним законом для спірних правовідносин, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового Кодексу України.

Відповідно до п.п. 4.1.4 ст.4, п.п.56.21 ст. 56 ПК України визначено: якщо у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З таких підстав, висновки суду першої інстанції щодо поширення на позивача приписів статті 6 Закону № 1669 є правильними і повністю узгоджуються з приписами податкового законодавства, а відсутність порядку звільнення від сплати за користування земельною ділянкою під час проведення АТО, не дає підстав не застосовувати цей Закон.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що спірна податкова вимога є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивача (в силу закону) звільнено від сплати орендної плати за землю з юридичних осіб.

Щодо розподілення коштів сплачених позивачем після 08 червня 2016 року з орендної плати з юридичних осіб за податковою декларацією № від 11 лютого 2016 року у відповідності з призначенням платежу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З 08 червня 2016 року редакція статті 6 Закону №1669 зазнала змін на підставі положень Закону України від 17 травня 2016 року №1365-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування до Закону №1669" та відповідно до якої: "скасовано суб'єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону"

Вказаний перелік населених пунктів, затверджений Розпорядженням №1085-р від 07 листопада 2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" (далі - Розпорядження №1085).

Відповідно до Розпорядження № 1085, до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, с.Юр'ївка, Ялтинська селищна рада, Першотравневий район не відносяться.

У зв`язку з чим, починаючи з 08 червня 2016 року позивач вже не є суб`єктом застосування норми ст. 6, 7 Закону №1669, а отже у позивача, як платника податку, з`явився обов`язок сплачувати орендну плату.

Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи платіжних доручень, судом встановлено, що дійсно з червня 2016 року та на момент ухвалення зазначеного рішення ним здійснюється плата орендної плати за податковою декларацією № від 11 лютого 2016 року, а саме:

- платіжним дорученням від 28 липня 2016 року № здійснена плата орендної плати за червень 2016 р. (а.с. 111);

- платіжним дорученням від 29 серпня 2016 року № здійснена плата орендної плати за липень 2016 р. (а.с. 112);

- платіжним дорученням від 29 вересня 2016 року № здійснена плата орендної плати за серпень 2016 р. (а.с. 113);

- платіжним дорученням від 28 жовтня 2016 року № здійснена плата орендної плати за вересень 2016 року (а.с. 114).

У зв`язку з тим, що нормою прямої дії - статтею 7 Закону №1669 встановлено факт, що позивач звільнявся від сплати орендної плати за користування державним та комунальним майном, тобто на момент винесення спірної податкової вимоги позивачу, податковий борг (недоїмка) відсутній.

Отже, починаючи з 08 червня 2016 року здійснені позивачем платежі з орендної плати за податковою декларацією № від 11 лютого 2016 року, всупереч ст. 7 Закону №1669, неправомірно направлялись відповідачем на погашення податкового боргу, якого не існувало.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах повинен керуватись нормами Закону №1669, а тому вчинені ним дії щодо направлення сплачених позивачем після 08 червня 2016 року з орендної плати з юридичних осіб за податковою декларацією № від 11 лютого 2016 р. в рахунок податкового боргу, якого в розумінні статті 7 Закону №1669 у позивача не було, є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі № 805/2650/16-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 21 червня 2017 року.

Повний текст ухвали виготовлено 23 червня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова