Справа № 607/13559/16-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5966/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01 вересня 1976 року по 20 липня 1979 року, 23 липня 1979 року по 21 квітня 1980 року, з 27 квітня 1980 року по 10 травня 1982 року до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та призначити таку пенсію (з урахуванням уточнення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що дії Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах є протиправними, так як у позивача наявний пільговий стаж роботи електрогазозварювальником.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Тернопільського об'єднаного управляння Пенсійного фонду України Тернопільській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1976 року по 20 липня 1979 року, період роботи з 23 липня 1979 року по 21 квітня 1980 року та період служби в армії з 27 квітня 1980 року по 10 травня 1982 року до пільгового стажу роботи, що дає підставу призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1976 року по 20 липня 1979 року, період роботи з 23 липня 1979 року по 21 квітня 1980 року та період служби в армії з 27 квітня 1980 року по 10 травня 1982 року до пільгового стажу роботи, що дає підставу призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з 10 серпня 2016 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем Тернопільським об'єднаним управлянням Пенсійного фонду України Тернопільської області подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 04 листопада 2016 року рішенням комісії Тернопільського об'єднаного управлянням Пенсійного фонду України Тернопільській області, яка розглянула заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пільгової пенсії.

Таке рішення Тернопільського об'єднаного управлянням Пенсійного фонду України Тернопільській області обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 загальний стаж роботи становить 27 років 0 місяців 24 дні, з яких пільговий стаж лише 8 років 08 місяців 07 днів, тоді як для призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 необхідно мати 12 років 6 місяців.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Вона є і основним документом, що підтверджує стаж роботи, про що вказано у пункті першому Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що з 23 липня 1979 року по 21 квітня 1980 року він працював електрозварником по третьому розряду у Хмельницькому СУ «Стальконструкція» № 129. Вказані відомості підтверджені і архівною довідкою № Д-0131-4829-17-1 від 28 лютого 2017 року, виданою архівним відділом Хмельницької міської ради.

Вказаний стаж був здобутий позивачем до набрання чинності Закону № 1788-XII. На такий випадок у цьому законі міститься ст. 100 в якій зазначено, що особам, які працювали до введення в дію цього закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Таким «раніше діючим законодавством», яке діяло у зазначені періоди є: закон Союзу Радянських Соціалістичних Республік (далі - СРСР) «Про державні пенсії» від 14 липня 1956 року (далі - закон СРСР «Про державні пенсії»); постанова ОСОБА_2 Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року «Про затвердження списку виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах».

Статтею 9 закону СРСР «Про державні пенсії» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком робітники і службовці на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах - за списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним ОСОБА_2 Міністрів СРСР: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Робітники і службовці, передбачені в пунктах «а» і «б» цієї статті, мають право на пенсію по старості на пільгових умовах, якщо не менше половини стажу, необхідного для призначення їм цієї пенсії, припадає на відповідні роботи, що дають право на пенсію на пільгових умовах (незалежно від місця останньої роботи) (2).

У розділі XXXII «загальні професії» Списку № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого, вказаною постановою ОСОБА_2 Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року передбачені посади «Газосварщики и их подручные» та «Электросварщики и их подручные».

Отож позивач з 23 липня 1979 року по 21 квітня 1980 року обіймав професію, котра згідно діючого на той момент законодавства давали право на призначення пенсії на пільгових умовах. Тому цей термін, відповідно до пункту «б» ст. 100 Закон № 1788-XII слід зарахувати йому до терміну, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, чого відповідача протиправно не зробив.

Також, як вбачається з записів тієї ж трудової книжки позивача, з 01 вересня 1976 року до 20 липня 1979 року він навчався в середньому професійно-технічному училищі № 1 м. Тернополя.

Після завершення навчання йому присвоєно кваліфікацію електрозварника третього розряду. Вказане стверджується фотокопією диплому серії Б № 195909 від 20 липня 1979 року.

Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» встановлено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як уже зазначалось, 23 липня 1979 року позивач прийнятий на роботу електрозварником по третьому розряду у Хмельницьке СУ «Стальконструкція» № 129.

Таким чином, враховуючи, що з моменту закінчення позивачем навчання у середньому професійно-технічному училищі № 1 м. Тернополя (20 липня 1979 року) до моменту прийняття його на роботу за набутою професією (23 липня 1979 року), котра, як зазначено вище, дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, пройшло менше трьох місяців, є усі правові підстави для зарахування часу навчання до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Окрім цього, з 21 квітня 1980 року ОСОБА_1 був звільнений з Хмельницького СУ «Стальконструкція» № 129 у зв'язку з призовом в Радянську армію, де проходив службу з 27 квітня 1980 року по 10 травня 1982 року, що стверджується військовим квитком серії НК № 4363600 від 27 квітня 1980 року.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу особа працювала за професією. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, враховуючи, що на момент призову на військову службу позивач працював за професією, котра дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то і термін такої військової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи, котрий дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відтак, суд апеляційної інстанції вказує, що беручи до уваги підтверджений відповідачем пільговий стаж позивача (8 років 08 місяців 24 дні), з урахуванням періодів, зарахування яких відповідач безпідставно не здійснило, а саме: з 01 вересня 1976 року по 20 липня 1979 року, з 23 липня 1979 року по 21 квітня 1980 року та з 27 квітня 1980 року по 10 травня 1982 року, у позивача в передбаченому законом розмірі, наявний трудовий стаж, котрий дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2017 року в справі № 607/13559/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_2
ОСОБА_4

Повний текст судового рішення виготовлено 26 червня 2017 року.