Справа № 813/4351/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5317/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Національної поліції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Національної поліції України, в якому просив визнати дії Національної поліції України щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_2 про порушення його конституційних прав та притягнення до дисциплінарної відповідальності неправомірними та зобовязати Національну поліцію України розглянути клопотання ОСОБА_2 від 10.10.2016 у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та Наказу Міністерства внутрішніх справ України №1177 від 10.10.2004 «Про затвердження Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Національної поліції України щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_2 від 10.10.2016 року про порушення його конституційних прав та притягнення до дисциплінарної відповідальності. Зобовязано Національну поліцію України розглянути клопотання ОСОБА_2 від 10.10.2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та Наказу Міністерства внутрішніх справ України №1177 від 10.10.2004 «Про затвердження Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Національна поліція України оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що звернення позивача було не належним чином розглянуте. Зазначає, що листом Департаменту кардрового забезпечення від 17.10.2016 №Л-1544, Л-1545/12/2/01-2016 позивачу була наданаа проміжна відповідь, в якій позивачу висловлювалася подяка за небайдужість до діяльності органів поліції та її посадових осіб та надавалися розяснення щодо особливостей застосування законодавства про мови в поліції. Також вказує на те, що в подальшому листом 23.01.2017 року №725/05/12-2017 позивачу була надана остаточна відповідь за наслідками розгляду його клопотання, в якій позивача було інформовано про те, що факти викладені в його клопотанні знайшли підтвердження частково, у звязку з цим із заступником Голови НПУ ОСОБА_3 проведено бесіду щодо необхідності неухильного дотримання законодавства про мови у своїй повсякденні діяльності.

Таким чином, апелянт вважає, що він належно та своєчасно виконав свій обов'язок із розгляду звернення позивача, а рішення суду першої інстанції вважає необґрунтованим та прийнятим із порушенням процесуальних та матеріальних норм.

Окрім цього, відповідач у апеляційній скарзі стверджує, що відповідь від 17.11.2016 року є проміжною, а відповідь від 23.01.2017 року є остаточною та вважає забезпечення надання відповіді у такий спосіб і терміни таким, що відповідає статті 40 Конституції України та Закону України Про звернення громадян, що, в свою чергу, не порушує конституційних прав позивача.

При апеляційному розгляді представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було скеровано на адресу Керівника Національної поліції України письмове звернення, а саме - клопотання про притягнення до дисциплінарної (службової) відповідальності від 10.10.2016 року. У клопотанні позивач виклав та обґрунтував обставини скарги щодо ігнорування Заступником Голови Національної поліції України ОСОБА_3 окремих приписів чинного законодавства України в частині використання державної мови та просив адресата: 1. притягнути до дисциплінарної (службової) відповідальності заступника Голови НП України ОСОБА_3 за порушення вимог встановлених законодавством, а саме незастосування державної мови як мови офіційного спілкування посадової особи, а також порушення службової етики та присяги (щодо ігнорування прохань та вимог спілкуватися державною мовою з громадянами України); 2. про виконану роботу повідомити позивача у встановлений законодавством термін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на клопотання позивача ОСОБА_2 була надана відповідь від 17.11.2017 року т.в.о. начальника Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України за вих. № Л-1544,Л-1545/12/2/01-2016 «Про розгляд клопотання», про те, що поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Законом України «Про Національну поліцію» та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію»).

23.01.2017 року за вих. № 725/05/12-2017 т.в.о. Голови Національної поліції України надано відповідь позивачу про те, що у Національній поліції України розглянуто клопотання позивача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника Голови Національної поліції України - керівника патрульної поліції ОСОБА_3 за порушення вимог, установлених законодавством, щодо застосування державної мови під час офіційного спілкування.

Під час перевірки, факти, наведені позивачем в клопотанні, знайшли своє часткове підтвердження.

Повідомлено позивача, що з ОСОБА_3 проведено бесіду щодо обов'язкового дотримання ним в офіційному спілкуванні вимог, установлених засадами державної мовної політики, Правил етичної поведінки поліцейських та Присяги працівника поліції, а також неприпустимість порушення службової дисципліни в подальшому.

Колегія суддів вважає такий розгляд клопотання відповідачем неналежним, виходячи з наступного.

В силу дії норми статті 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян, згідно зі ст.3 Закону України «Про звернення громадян», слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про звернення громадян», заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтями 4-6 Закону України «Про звернення громадян» регламентуються коло питань, рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, а також установлені вимоги до звернення, мова звернень і рішень та відповідей на них. Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» установлено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення й передбачено обов'язок із прийняття та розгляду звернень, оформлених належним чином і поданих у встановленому порядку.

При цьому, статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» також врегульовано випадки звернень, які не підлягають розгляду та вирішенню, а саме, розгляду не підлягають письмові звернення без зазначення місця проживання, не підписані автором (авторами), а також такі, з яких неможливо встановити авторство. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено ст.17 Закону України «Про звернення громадян», та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

У ст.12 Закону України «Про звернення громадян» окреслено коло правовідносин, на які його дія не поширюється, а саме, вона не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» установлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів погоджується, що у даному випадку, зважаючи на особу адресата звернення, слід також керуватися нормами Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 року №1177 (надалі - Положення №1177), яке було прийняте з метою забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення, покращання, удосконалення організації їх особистого прийому в апараті Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органах внутрішніх справ України, а також у вищих навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління та регламентує практичні питання роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому.

Так, згідно з п.1.3 Положення №1177, громадяни України мають право звернутися до органів внутрішніх справ, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.

Абзацами 1-9 п.1.3 Положення №1177 передбачено, що звернення від громадян надходять до органів внутрішніх справ у вигляді листів (поштою) та під час їх особистого прийому посадовими особами (усні й письмові). Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів внутрішніх справ або їх заступниками відповідно до їх повноважень. Після первинного розгляду звернень громадян керівництвом органу внутрішніх справ працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії): - вносить до журналу або електронно-реєстраційної картки персонального комп'ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян; - здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам; - забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.

Пунктами 4.1, 4.3, 4.4, 4.6 Положення №1177 визначено, що керівники органів внутрішніх справ та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників органів внутрішніх справ на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству. Безпосередні виконавці при здійсненні перевірок за зверненнями обов'язково спілкуються з їх авторами, з'ясовують усі порушені питання та обставини, детально вникають в їх суть, вживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства (п.4.1 Положення №1177).

За результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання (п.4.3 Положення №1177). Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян (п.4.4 Положення №1177).

Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді (п.4.6 Положення №1177).

Згідно з п.4.7 Положення №1177, відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті органом внутрішніх справ, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян.

Пунктами 7.4-7.5 Положення №1177 визначено, що за кожною скаргою, в якій громадяни порушують питання про наявність порушень чи недоліків у роботі органів внутрішніх справ або скаржаться на дії працівників ОВС, проводиться ретельна перевірка викладених фактів органом внутрішніх справ, до якого звернувся громадянин. За результатами перевірки надаються матеріали керівникові органу внутрішніх справ або його заступникам, в яких зазначається, підтвердились чи ні наведені відомості (факти) і які заходи вжиті для усунення виявлених порушень чи недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб. Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова або усна відповідь (за його бажанням). Рішення за розглядом скарги громадянина приймає керівник органу внутрішніх справ (або його заступник), у провадженні якого перебуває скарга.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач і відповідач є суб'єктами правовідносин у сфері звернень громадян, із відповідними правами та обов'язками, зокрема, з правом скерування звернення й обов'язком його розгляду та надання на нього відповіді в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», Положенням №1177. У зв'язку з чим, у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян», інших нормативно-правових актів у цій сфері, підлягало прийняттю та розгляду Національною поліцією України й клопотання ОСОБА_2 від 10.10.2016 року, що сторонами не заперечувалося та що підтверджується їх діями.

Проте, в даному випадку виконання наведених вище приписів чинного законодавства України щодо розгляду звернення та надання на нього відповіді носило суто формальний характер, оскільки лист від 17.11.2016 року Л-1544,Л-1545/12/2/01-2016, наданий ОСОБА_2 у відповідь на його звернення від 10.10.2016 року, не ґрунтується на ретельному дослідженні обставин і питань, які порушує заявник у своєму зверненні, та не надає на них вичерпної та зрозумілої відповіді, що підтверджується змістом листа.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, правова поведінка відповідача щодо розгляду клопотання позивача характеризується відхиленням, яке полягає в тому, що відповідач не надає жодної відповіді по суті згаданого звернення позивача. Тобто відповідач при розгляді клопотання позивача допустив неналежний його розгляд, що не узгоджується із вищевказаними вимогами законодавства.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина не слід вважати повним і належним виконанням свого обов'язку зі сторони адресата, позаяк, окрім надання відповіді, не менш істотним є її належне обґрунтування та вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення та на підставі його ґрунтовного і всебічного вивчення).

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції та не надає оцінки діям відповідача щодо відповіді т.в.о. Голови Національної поліції України від 23.01.2017 року № 725/05/13-2017 року, оскільки така надана вже після відкриття провадження у даній справі, а предметом судової діяльності є спір (спірні правовідносини), що виникли до відкриття провадження у справі. Відповідно щодо правовідносин, які на момент відкриття провадження у справі не існували суд не має права ухвалювати рішення. Окрім цього, під час підготовчого засідання, яке відбувалося в даній справі, Відповідач не скористався правом щодо надання заперечення на адміністративний позов та не вказував (що підтверджується журналом судового засідання), що відповідь Національної поліції від 17.11.2016 року є проміжною.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що лист від 17.11.2016 року Л-1544,Л-1545/12/2/01-2016, який був наданий у відповідь на клопотання ОСОБА_2 від 10.10.2016 року, не може в контексті приписів чинного законодавства України вважатися належною відповіддю на звернення громадянина (по суті викладених у ньому обставин і порушених питань), відтак, такий розгляд звернення громадянина є неналежним і протиправним.

Щодо покликання апелянта як на підставу для скасування рішення на те, що в даному випадку не було порушено конституційних прав позивача передбачених ст. 40 Конституції України, колегія суддів вважає таке твердження безпідставним, оскільки в даному випадку було повністю встановлено дійсне порушення права позивача, як суб'єкта правовідносин у сфері звернень громадян, на належний розгляд свого звернення та отримання на нього ґрунтовної та своєчасної відповіді.

В силу дії норми ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Національної поліції України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі № 813/4351/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст судового рішення виготовлено 29.06.17