Справа № 569/97/17
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальов І.М.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" червня 2017 р. Справа № 569/97/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "07" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Дячука Р.А. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до інспектора роти батальйону УПП м.Рівне лейтенанта поліції Дячука Р.А. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не узгоджуються з фактичними обставинами справи та не відповідають нормам, встановленим КпАП України, щодо порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Розглянувши справу в порядку, визначеному п.2 ч.1ст.197 КАС України, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АР №123869 від 18 грудня 2016 року інспектором роти №2 батальйону УПП в м.Рівне ДПП лейтенантом поліції Дячуком Р.А. стало те, що 18 грудня 2016 року о 10 год. 55 хв. на 326 км автомобільної дороги М06 Київ-Чоп керуючи транспортним засобом марки «Мітцубісі» позивач здійснила проїзд без зупинки перед знаком 2.2. "Проїзд без зупинки заборонений", чим порушила вимоги дорожніх знаків, а саме розділу 33 додаток 1 ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КпАП України.

Відповідно до вимог статей 33 та 284 КпАП України до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Суд першої інстанції перевіривши рішення суб"єкта владних повноважень щодо винесення спірної постанови дійшов висновку, що в судовому засіданні були встановлені безсумнівні докази тих обставин, що позивач вчинила інкриміноване їй адміністративні правопорушення та підстави для скасування постанови відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 2.2 розділу 33.2 ПДР України дорожній знак «Проїзд без зупинки заборонено» Забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком.

Частиною 1 ст.122 КпАП України встановлена адміністративна відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

В свою чергу, порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КпАП України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.ч. 1-3 ст. 122 КпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КпАП України передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КпАП України у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КпАП України, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються ПРОТОКОЛОМ про адміністративне правопорушення, ПОЯСНЕННЯМИ ОСОБИ, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, ПОКАЗАННЯМИ технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також ІНШИМИ ДОКУМЕНТАМИ.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції відео файли, здійснені нагрудними відеокамерами патрульних поліції (відеореєстраторами), які б зафіксували порушення позивачем ч. 1 ст.122 КпАП України не збереглися, долучений до матеріалів справи DVD диск містить відеозапис розгляду інспектором Дячуком Р.А. справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України .

Доводи суду першої інстанції зазначений запис підтверджує вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення не відповідають змісту вказаного відеозапису, з якого не можливо однозначно сказати про те, що позивач не заперечувала порушення правил дорожнього руху, тому, колегії суддів приходить до висновку, що жодним доказом наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України в діях позивача встановлена не була, оскільки такий обов"язковий доказ, як фіксування правопорушення в автоматичному режимі на час розгляду справи як в суді першої так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відсутній. З наданих суду доказів вбачається, що інших документів, окрім постанови не складалося.

Отже, інспектором патрульної поліції Дячуком Р.А. при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КпАП України, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Колегія суддів не заперечує того факту, що за змістом ч.5 ст.258 КпАП України інспектором патрульної поліції не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити з урахуванням того, що збереження доказу фіксації правопорушення в автоматичному режимі не можливо було зберегти з технічних причин. Саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України міг бути доказом його вчинення. Також, такими доказами могли бути пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції, однак такі докази не були зібрані.

При цьому не є належним доказом усне твердження працівника поліції "я бачив", озвучене правопорушнику, а так само надане працівником поліції пояснення при розгляді справи в суді першої інстанції.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, відповідачем не доведений, оскільки будь-яких матеріалів справи та доказів відповідачами не зібрано.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права та є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового - про часткове задоволення позову.

Позовні вимоги щодо визнання протиправними дій та рішення інспектора поліції суд вважає безпідставними, оскільки належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови, яку складено інспектором поліції Дячуком Р.А.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "07" квітня 2017 р. скасувати та прийняти нову.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР №123869 від 18 грудня 2016 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_3 у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Інспектор роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Дячук Р.А. вул.С.Бандери,14-а,м.Рівне,33014

- ,