Справа № 804/4000/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2016 р. Справа № 804/4000/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОБУД» до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОБУД» (далі ТОВ «ЦЕНТРОБУД») звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровській області Державної податкової служби України (далі Криворізька північної МДПІ), правонаступником якої є Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (Криворізька північна ОДПІ), в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати наказ Криворізької північної МДПІ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЦЕНТРОБУД» від 09.04.2013р. №428;
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням додаткових пояснень, зазначалося, що документальна позапланова виїзна перевірка позивача була призначена та проведена з порушенням приписів п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, оскільки позивач належним чином виконав свій обовязок щодо надання відповідних первинних документів по фінансово-господарським взаємовідносинам із зазначеним контрагентом у відповідь на письмовий запит контролюючого органу. При цьому, позивач посилався на те, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 11.04.2013р. №71/224/32264891, є поверхневими, суперечливими та спростовуються первинними документами, які є в наявності у позивача і відповідають вимогам чинного законодавства, а також підтверджують реальність правочину, укладеного з його контрагентом ТОВ «ВК «ВІКОННІ СИСТЕМИ». Так, в ході перевірки відповідачем були зроблені безпідставні висновки, зокрема, щодо встановленої нереальності проведених господарських операцій з ТОВ «ВК «ВІКОННІ СИСТЕМИ» за перевіряємий період. Водночас, неналежне виконання контрагентом позивача свого обовязку щодо своєчасного проведення будівельно-ремонтних робіт обєкту за договором і, як наслідок, неможливість підписання відповідних актів виконаних робіт, за твердженнями позивача не може розглядатися як доказ не підтвердження реальності фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за укладеними договорами. Позивач звертає увагу суду на те, що на момент звернення до суду ТОВ «ВК «ВІКОННІ СИСТЕМИ» та ТОВ «ЦЕНТРОБУД» склало та підписало відповідний акт виконаних робіт на підставі договору субпідряду №89 від 21.05.2012р. А це підтверджує факт реальності наслідків, що обумовлені правочином, укладеним між ТОВ «ВК «ВІКОННІ СИСТЕМИ» та ТОВ «ЦЕНТРОБУД». Крім того, позивач вказував на те, що відповідачем за результатами проведеної перевірки не було прийнято жодного податкового повідомлення-рішення в порядку ст.86 Податкового кодексу України, а лише внесено зміни до електронної бази даних «Податковий блок», в тому числі в підсистему «Детальна інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» на підставі акта перевірки від 11.04.2013р. №71/224/32264891 та відкориговано задекларовані позивачем показники податкових зобовязань з податку на додану вартість та податкового кредиту за травень-вересень 2012 року, що не відповідає вимогам чинного податкового законодавства. Так, Наказом ДПА України від 18.04.2008 року № 266 «Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при опрацюванні розшифровок податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» затверджено Методичні рекомендації щодо взаємодії органів державної податкової служби при проведенні перевірок податкових декларацій з податку на додану вартість з урахуванням інформації розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів (далі Методичні рекомендації), відповідно до п.2.21 яких підсумки перевірок за результатами автоматизованого співставлення податкової звітності з ПДВ на центральному рівні відображаються в додатку до акта перевірки (камеральної, документальної невиїзної, планової, позапланової перевірки) або довідки у розрізі періодів та операцій з одним контрагентом та фіксуються в АС «Аудит», а по мірі підписання актів перевірки та узгодження податкових зобов'язань, визначених податковим повідомленням-рішенням, прийнятим за результатами таких перевірок, уточнюються результати автоматизованого співставлення на центральному рівні податкової звітності з ПДВ за поданням підрозділу, яким завершено процедуру такого узгодження та яким прийнято таке повідомлення-рішення. Отже, оскільки за наслідками перевірки позивача податкові повідомлення-рішення не приймались, а відповідно податкові зобов'язання не узгоджувались, то відповідачем безпідставно було змінено показники відповідної податкової звітності позивача з податку на додану вартість та з податкового кредиту.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте, у судове засідання свого представника не направив, при цьому в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без участі представника позивача.
Відповідач про час, дату та місце розгляду справи також був повідомлений належним чином, проте, у судове засідання свого представника не направив, надав клопотання про розгляд справи без участі свого представника.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.4, ч.6 ст.128 КАС України, а також на строки розгляду адміністративних справ, встановлені ст.122 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, 09.04.2013р. Криворізькою північною МДПІ видано наказ №428 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЦЕНТРОБУД» з питання підтвердження відомостей щодо взаємовідносин з ТОВ «ВК «ВІКОННІ СИСТЕМИ» та дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.05.2012 року по 30.09.2012 року, відповідно до якого вказана перевірка призначена у звязку із отриманням інформації від інших податкових інспекцій, які свідчать про можливі порушення податкового законодавства платником податків ТОВ «ЦЕНТРОБУД», а також у звязку із ненаданням платником податків у повному обсязі документів на обовязковий письмовий запит від 10.01.2013р. №49/22.4-07.
Відповідь від ТОВ «ЦЕНТРОБУД», надану листом №14 від 28.01.2013р., податковим органом отримано 28.01.2013р.
При цьому копію наказу про призначення перевірки було вручено особисто директору ТОВ «ЦЕНТРОБУД» - ОСОБА_2
ТОВ «ЦЕНТРОБУД» було надіслано лист №89 від 09.04.2013р. з проханням провести позапланову виїзну перевірку у приміщенні Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби України, у звязку із тим, що у приміщенні офісу на момент перевірки проводяться ремонтні роботи.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що перевірка позивача, призначена на підставі спірного наказу від 09.04.2013р. №428, була проведена та за її результатами складено відповідний акт, отже, спірний наказ фактично реалізовано.
При цьому, суд зазначає, що за результатами вищевказаного акту перевірки будь-яких податкових повідомлень-рішень, які є обовязковими для виконання позивачем, відповідачем не приймалось.
Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Отже, з наведеної норми Конституції України слідує, що судова юрисдикціям поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.
В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Виходячи із положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.
Так, згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваного наказу за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Так, оспорюваний у вказаній справі наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання.
Як свідчать матеріали справи, податковим органом фактично реалізована надана оспорюваним наказом компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, що підтверджується актом перевірки від 11.04.2013р. №71/224/32264891, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу, як і визнання протиправними дій щодо проведення перевірки на підставі останнього не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ не є юридично значимим для позивача.
Відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).
Означені положення також містяться в п.3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової служби України №984, від 22.12.2010р. (чинного на час виникнення спірних правовідносин), яким також встановлено, що акт це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
При цьому акт лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобовязуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення відповідача і сам по собі не породжує певних правових наслідків для позивача, не є актом індивідуальної дії. Він є лише документом, що фіксує певні обставини так, як їх бачить працівник контролюючого органу, який проводить перевірку.
Права та обовязки для субєкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту, а дії контролюючого органу по складанню акта перевірки є способом реалізації наданих суб'єкту владних повноважень компетенції. Самі по собі ці дії не тягнуть для особи будь-яких правових наслідків, оскільки не тягнуть за собою юридичних наслідків.
Таким чином, позовна вимога у вигляді визнання протиправними дій посадових осіб або конкретного контролюючого органу при складанні акта перевірки та фіксації у ньому її результатів є неналежно обраним способом правового захисту позивача, оскільки вирішення такого спору не захищає саме по собі права чи інтереси платника податку. За наявності обґрунтованого позову належним способом такого захисту є оскарження рішення податкового органу, яке і містить обовязкове для виконання волевиявлення субєкта владних повноважень відносно конкретного платника податку.
У п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп.62.1.2 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України).
Відповідно до ст. 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з приписами пп. 72.1.1 п. 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, повязаних із визначенням обєктів оподаткування (податкових зобовязань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, повязаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.
На підставі п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), у разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобовязаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобовязаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до ст.74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 74.1); зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (пункт 74.2).
Тобто, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Включення субєктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку. Крім того, дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, у тому числі й складеного за її результатами акта, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обовязків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Зазначені дії самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обовязкових юридичних наслідків.
На підставі аналізу зазначених норм права суд вважає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обовязків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, урегульовані Податковим кодексом України. Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів. Інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності субєктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобовязань на підставі акта перевірки без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 09.12.2014р., 03.11.2015р. та 17.11.2015р. у справах №№ 21-511а14, 21-99а15 та 21-4133а15 відповідно.
Підпунктом 14.1.171 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що податкова інформація вживається у значенні, визначеному Законом України «Про інформацію».
Згідно зі ст.16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація сукупність відомостей і даних, що створені або отримані субєктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.
Як зазначалося вище, за приписами ст.74 Податкового кодексу України податкова інформація зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.
Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.
Підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є, зокрема, документально підтверджена інформація, що надається платниками податків; інформація субєктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків; дані перевірок платників податків.
Експлуатація інформаційних баз даних здійснюється відповідно до Тимчасового регламенту затвердженого наказом ДПС України від 24.12.2012р. №1198, який встановлює порядок дій структурних підрозділів територіальних органів Міндоходів з використання системи при виконанні функціональних обовязків. ІС «Податковий блок» містить декілька підсистем автоматизованих інформаційних систем (АІС), серед яких: «Реєстрація платників податків», «Обробка податкової звітності та платежів», «Облік платежів», «Податковий аудит», а також «Скарга» та «Суди».
Інформація з вказаних підсистем в автоматичному режимі відображається в аналітичній системі ризикоорієнтованій системі адміністрування податків «Аналітична система» за допомогою якої можна лише переглянути результати співставлення та відпрацювання схемного кредиту.
Відображення співробітниками контролюючих органів в інформаційних базах даних результатів податкового контролю щодо платників податків не є зміною показників податкової звітності з податку на додану вартість платника податків, а є лише відображенням відомостей ( податкової інформації) щодо фактів, які обєктивно мали місце проведення перевірки, її результати, при цьому, дані податкової звітності платника податків залишаються в обсягах, самостійно визначених платником податків.
Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відображення в інформаційних електронних базах даних контролюючих органів відомостей (податкової інформації) щодо проведення перевірок та звірок є лише збиранням податкової інформації, які не впливають на права та обовязки позивача, оскільки не змінюють майнового стану платника податків без прийняття субєктом владних повноважень відповідного податкового повідомлення-рішення.
Відповідна правова позиція також ґрунтується на висновках постанови Верховного суду України від 09.12.2014р., яка відповідно до ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обовязковою для врахування судами при прийнятті судових рішень.
Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Водночас, частина 1 статті 71 КАС України покладає обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
При цьому суд зазначає, що позивачем не було надано до матеріалів справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відображення відповідачем в інформаційний електронних базах даних податкової служби податкової інформації за актом перевірки від 11.04.2013р. за №71/224/32264891 створили, змінили юридичні права та обовязки платника податку, тобто вказані дії відповідача породили для позивача будь-які правові наслідки, які є обовязковими для виконання позивачем.
За таких обставин, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРОБУД» до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_3