Справа № 295/5156/17
Суддя: Гумен Н. В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/5156/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2017 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Гумен Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною відмову Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за вихідним №0309/05 від 05.05.2017р. в перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру та зобов'язати Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати в стаж, що дає право на відставку судді 38 років 05 місяців 12 днів та провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 30400,00 грн. починаючи з 02 грудня 2016 року відповідно наданої довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області від 02.12.2016 року №2537/16-Вих., без обмежень щомісячного довічного грошового утримання, а також стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн., а також витрати, повязані з підготовкою адвокатом позову та скеруванням його до суду в розмірі 1500 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що З 16 червня 1994 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Житомирській області і отримував пенсію держслужбовця до 01 квітня 2015р. 30 липня 2015 року позивача було звільнено з посади голови суду та відраховано зі списочного складу суддів Житомирського районного суду Житомирської області в звязку з поданням заяви про відставку. 31 липня 2015 року позивач звернувся із заявою до управління ПФУ в Житомирському районі Житомирської області про поновлення пенсії та її перерахунку відповідно до рішення КС від 3.06.2013 №3-рп/2013, яке тлумачить, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. 08 серпня 2015 року в управлінні ПФУ в Житомирському районі Житомирської області позивач отримав відповідь за вихідним № 19/Б-11 від 07.08.2015 року з якої вбачається, що ПФУ не вбачає підстав для перерахунку пенсії.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 23.09.2015р. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області у проведенні перерахунку пенсії. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Житомирському районі Житомирської області провести перерахунок пенсії з 01.08.2015р. відповідно до наданої довідки ТУ ДСА в Житомирській області від 30.07.2015р. №3088/15 в розмірі 90% без обмежень. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду постанова Богунського районного суду залишена без змін і набула законної сили. Із аналогічних підстав задоволено його позови про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 1 січня та 08 червня 2016 року.

З 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати підвищено і згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській ласті від 02.12.2016 року №2537/16-вих.. заробітна плата у позивача, як судді, який працював на відповідній посаді, та яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 грудня 2016 року становить 30400,00 грн., у тому числі оклад - 16000,00 гри. надбавка за вислугу років 80% - 12800,00 н., надбавка за адміністративну посаду голови суду - 1600,00 грн.

2 грудня 2016 року позивач звернувся із заявою до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про проведення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно наданої довідки, на що отримав відповідь за вихідним № 12455/05 від 09.12.2016 року про те, що його заява буде відпрацьована після отримання відповідного розяснення. 02 травня 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача за розясненням, на що отримав відповідь від 05.05.2017р. за №0309/05, що довічне грошове утримання перераховано не з 01 грудня 2016 року, а з 5 січня 2017 року, причому не 90% заробітної плати, а 84%, пославшись при цьому на дію закону «Про Вищу раду правосуддя» № 1798 від 05.01.2017 року та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р, під дію яких позивач не підпадає. При виході у відставку довічне грошове утримання в розмірі 90% від заробітної плати нараховано на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який діяв на той час і довічне грошове утримання в таких розмірах позивач тривалий час отримував.

При звільненні у відставку трудовий стаж позивача становить 46 років із яких стаж державної служби 42 роки 08 місяців 02 дні, з них стаж, що дає право на відставку судді становить 38 років 05 місяців 12 днів. Саме із стажу, який дає право на відставку нараховано розмір довічного грошового утримання 90%, який позивач отримував до січня 2017 року.

02.06.2017 року представником відповідача Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких останній не погоджуючись з позовом, просив відмовити у його задоволені.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини 1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З 28.01.2000 року позивач перебуває на обліку в Житомирському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84% заробітної плати (а.с. 7).

Листом управління № 0309/05 від 05.05.2017 року позивача було повідомлено що на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84%, оскільки стаж роботи на посаді судді є недостатнім для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% (а.с. 7).

Згідно довідки Житомирського районного суду Житомирської області від 30.05.2016 року, станом на 30.07.2015 року (на день звільнення), загальний трудовий стаж становить 46 років 07 місяців, з них : стаж державної служби 42 роки 08 місяців 02 дні, з них стаж що дає право на відставку судді становить 38 років 05 місяців 12 днів (а.с. 13).

Статтею 19 ОСОБА_2 України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_2 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно зі ст.22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. ОСОБА_3 права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 ОСОБА_2 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

ОСОБА_3 права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України (ч.1 ст.64 ОСОБА_2 України).

В силу вимог ст.126 ОСОБА_2 України незалежність і недоторканність суддів гарантується ОСОБА_2 і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004р. №19-рп/2004 зазначено: незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить ОСОБА_2 України також покладено в основу рішень ОСОБА_3 Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005, від 18.06.2007р. № 4-рп/2007, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 03.06.2013р. № 3-рп/2013.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 ОСОБА_2 України статус суддів визначається виключно законами України.

З прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р. перелік посад, стаж роботи на яких підлягав зарахування до стажу роботи, що давав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, дійсно був зменшений, пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону №2453-VI від 07.07.2010 р. було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом (даний пункт залишався чинним до 28.03.2015 р. - часу набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 p.).

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст.58 ОСОБА_2 України), тому нові зміни законодавства щодо обчислення стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, не можуть стосуватися його як особи, яка до набрання чинності цих змін вже набула у законний спосіб певні, гарантовані державою права, у т.ч. право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді.

Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 р., який набрав чинності з 28.03.2015 р. та змінив редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р., а також чинний зараз Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р., стосуються суддів, які на час набрання чинності зазначеними нормативними актами ще не набули права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідному розмірі.

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 р. та частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 7 липня 2010 року (з урахуванням рішення ОСОБА_3 Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016р.) визначено, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010р. перелік посад, стаж роботи на яких підлягав зарахування до стажу роботи, що давав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, був зменшений, пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону №2453-VI від 07.07.2010р. передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом (даний пункт залишався чинним до 28.03.2015 р. - часу набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 p.).

Згідно зі статтею 8 Основного Закону в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. ОСОБА_3 Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції ОСОБА_3 Суду України в рішеннях від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17-рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010, від 11.10.2011р. №10-рп/2011 від 08.06.2016р. №4-рп/2016).

У рішенні Конституційного суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 вказано, що в аспекті конституційного подання положення ч.2 ст.95, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 ОСОБА_2 України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України та п.2 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, в систему зв'язку з положеннями ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.117 ОСОБА_2 України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Прийнятий Верховною Радою України Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII є чинним, неконституційним не визнавався, а тому в аспекті положень ст.19 ОСОБА_2 України є обов'язковим для врахування управлянням Пенсійного фонду України з метою реалізації наданих державою повноважень в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі передбаченого Законом.

Разом з тим, у пунктах 4 і 7 рішення №8-рп від 11.10.2005р. ОСОБА_3 Суд України зазначив, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене. Згідно зі статтею 22 ОСОБА_2 України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

На неприпустимості і неконституційності скасування та зміни або встановлення нових підстав і умов надання пільг, компенсацій, гарантій та нарахування пенсій або щомісячного грошового утримання окремим категоріям громадян ОСОБА_3 Суд України неодноразово наголошував й у інших своїх рішеннях: від 20.03.2002 р. №5-рп/2002. від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004. від 18.06.2007р. №4-рп/2007. від 09.07.2007р. №6-рп/2007, від 03.06.2013р. № 3-рп/2013, від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст. 8 КАС України).

Європейський суд з прав людини у 1974 році у справі "Міллер проти Австрії" сформулював свою позицію щодо права власності громадянина на пенсію. Зокрема суд зазначив, що у зв'язку зі сплатою обов'язкових внесків до пенсійного фонду виникає право власності на пенсію щодо внесеної частини до цього фонду, а як наслідок - і на відповідний розмір пенсійної виплати (у даному випадку - щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%).

Суд вважає, що відмова відповідача призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% заробітної плати судді не ґрунтується на ОСОБА_3 принципі верховенства права, вимогах Закону, дії закону у часі і є незаконною, а від так довічне грошове утримання позивача як судді у відставці підлягає встановленню у розмірі 90 %.

Статтею 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з огляду на часткове задоволення позовних вимог із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплату судового збору в сумі 640,00 грн.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення судових витрат, повязаних з підготовкою адвокатом позову та скеруванням його до суду в розмірі 1500 грн. з огляду на наступне.

Згідно ст. 90 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договорм, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 N5076-VI (далі - Закон N 5076-VI) під іншими видами правової допомоги розуміють види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Враховуючи наведе, витрати на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню є правова допомога, яка надавалась у судовому засіданні та час ознайомлення із матеріалами справи у суді, інші витрати заявлені позивачем відшкодуванню не підлягають оскільки це не передбачено чинним законодавством та не є окремою процесуальною дією.

Підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами за надану йому правову допомогу на підставі відповідного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, позивачем до адміністративного позову було додано квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 15.05.2017 року, видану адвокатом ОСОБА_4, згідно якої від ОСОБА_1 прийнято 700,00 грн. на підставі складання адміністративного позову. Будь-які інші докази, які підтверджують понесення витрат на правову допомогу, зокрема угоди про надання правової допомоги і адвокатського захисту прав, свобод та інтересів позивача, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копії посвідчення адвоката, актів про взаєморозрахунки, актів приймання-передачі виконаних робіт та виписки платежів, які могли б підтвердити витрату часу ОСОБА_4 на надання своїх юридичних послуг до суду не надано.

Враховуючи викладене вище, суд вважає не обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат за надання правової допомоги в розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 11, 17, 71, 90, 160-163, 183-2, 244-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за вихідним №0309/05 від 05.05.2017р. в перерахунку ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру.

Зобов'язати Житомирське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 в стаж, що дає право на відставку судді 38 років 05 місяців 12 днів та провести перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 30400,00 грн. починаючи з 02 грудня 2016 року відповідно наданої довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області від 02.12.2016 року №2537/16-Вих., без обмежень щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. з Житомирського обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань .

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя