Справа № 320/7612/16-а(2-а/320/282/16)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2017 рокусправа № 320/7612/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року по справі №320/7612/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради №443-Р від 09.09.2016р. «Про повернення коштів», яким вирішено стягнути з позивача суму переплати допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 5817,29грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що є внутрішньо переміщеною особою та отримує щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання в розмірі 884грн. на місяць. 10.10.2016 вона отримала лист від відповідача, який посилаючись на п.5, 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, повідомив її про те, що в результаті перевірки встановлена наявність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, про який вона не повідомила уповноважений орган при зверненні до нього з відповідною заявою. Ця обставина вплинула на призначення грошової допомоги, оскільки за вказаних обставин, особі не може бути призначений вказаний вид допомоги. З цих підстав відповідачем прийнято оскаржений наказ, який ОСОБА_1 вважає необґрунтованим, оскільки, за її позицією, вона не мала депозитного вкладу, який би перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму. Крім цього, враховуючи уточнений позов (а.с.25-27), позивач вказувала на те, що навіть приймаючи до уваги позицію відповідача, про наявність на час подання заяви про призначення допомоги депозитного вкладу, розмір якого перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, то такий вклад вона мала до 28.06.2015р. Таким чином, враховуючи, що допомога їй була призначена з 01.06.2015р., то підстави для її невиплати існували до 28.06.2015р., тобто 28 днів, але відповідач просить стягнути допомогу за весь період виплат, а саме з 01.06.2015р. по 18.12.2015р.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість оскарженого рішення відповідача, з огляду на встановлений факт неповідомлення позивачем обставин, при зверненні із заявою про призначення допомоги, які є підставою для відмови у призначенні

грошової допомоги. Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції вказав на наявність правових підстав для повернення надміру сплачених сум грошової допомоги на підставі п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 505.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для видання відповідачем оскарженого наказу про стягнення виплачених сум грошової допомоги. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що її вклад перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, відповідачем розрахунків цьому суду не надано. Також, позивач наполягає на тому, що якщо і приймати до уваги позицію відповідача щодо перевищення граничного розміру депозитного вкладу, то таке перевищення мало місце лише на протязі 28 днів з дня призначення грошової допомоги, у звязку з чим неможливо ставити питання про повернення усіх сум допомоги, які були виплачені за весь час. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача про зміни, які відбулися у чинному законодавстві, зокрема, прийняття КМУ постанови №365 від 08.06.2016р., та якими передбачено, що рішення відносно призначення (виплат) усіх видів соціальної допомоги приймаються спеціальними створеними комісіями, а не начальником УСЗН особисто, як це мало місце у спірному випадку.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з м.Донецька та з 19.12.2014р. перебувала на обліку в Святошинському районному м.Києва Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує пенсію за віком.

Рішення Святошинського районного УПСЗН про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 19.12.2014 ОСОБА_1 призначено допомогу в розмірі 884 грн. терміном з 19.12.2014 по 18.06.2015 (а.с.49 зворот).

Копія атестату, виданого Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 12.05.2015, свідчить про те, що ОСОБА_1 виплачено допомогу особам на проживання в розмірі 884 грн. по 31.05.2015 (а.с.48).

11.06.2015р., у зв'язку з переїздом до м.Мелітополя, ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.47).

Рішенням Мелітопольського УПЗСН від 19.06.2015р., враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася із заявою на отримання відповідної допомоги 11.06.2015, а виплата за колишнім місцем проживання в м.Києві проведена по 31.05.2015, призначено виплату допомоги в розмірі 884 грн. на період з 01.06.2015 по 18.06.2015р., а наступним рішенням Мелітопольського УПЗСН від 19.06.2015р. призначено допомогу з 19.06.2015 по 18.12.2015.

Наказом начальника Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 09.09.2016р. №443-Р «Про повернення коштів» вирішено стягнути суму переплати допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 5817,29грн. з ОСОБА_1 (а.с.40).

Підставою для видання вказаного наказу став встановлений факт того, що на час призначення виплати допомоги, у ОСОБА_1 був наявний депозитний вклад, розмір якого перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму.

Сума допомоги, яка підлягає стягненню, розрахована за період з 01.06.2015р. по 18.12.2015р. (а.с.10), тобто за період, на який була призначена та фактично виплачена допомога.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам визначається «Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 505 (надалі Порядок № 505).

Згідно із п.6 Порядку №505 грошова допомога не призначається у разі коли будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб.

Встановлені обставини справи, які не заперечуються позивачем, свідчать про те, що станом на час звернення із заявою про призначення допомоги (11.06.2015р.) у позивача на депозитному банківському рахунку в ПАТ «ПУМБ» (договір від 30.05.2015р. строком на 30 днів) знаходились грошові кошти у розмірі 707,02 дол.США.

Станом на 11.06.2016р., враховуючи офіційний курс НБУ (100 дол.США 2115,330грн.), вказана сума депозиту, у гривневому еквіваленті, складала 14955,80грн. Станом на дату, з якої позивачу призначено допомогу (з 01.06.2015р.), вказана сума депозиту, у гривневому еквіваленті, складала 14881,52грн. (за курсом НБУ 100 дол.США 2104,8227грн.).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб як станом на 11.06.2015р. так і станом на 01.06.2015р. був встановлений у розмірі 1218,0грн. (Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» N 80-VIII, 28.12.2014).

Таким чином, грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку позивача, як станом на час подання заяви про призначення допомоги так і станом на дату, з якої фактично було призначено допомогу, перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб.

Отже, враховуючи положення п.6 Порядку №505, позивач не мав право на призначення грошової допомоги з огляду на наявність на депозитному рахунку грошових коштів, розмір яких перевищував 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб. При цьому, встановлені обставини справи свідчать про те, що у заяві про призначення грошової допомоги (а.с.47) позивач зазначила про те, що у будь-кого з членів сімї не має на депозитному банківському рахунку коштів в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб.

Відповідно до п. 11 Порядку суми грошової допомоги, виплаченої надмірно внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржений наказ «Про повернення коштів» є обґрунтованим, з огляду на встановлений факт неповідомлення позивачем обставин, при зверненні із заявою про призначення допомоги, які є підставою для відмови у призначенні грошової допомоги.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач безпідставно вимагає повернути кошти за увесь період виплати, тобто за період з 01.06.2015р. по 18.12.2015р., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, позивач наполягає на тому, що якщо і приймати до уваги позицію відповідача щодо перевищення граничного розміру депозитного вкладу, то таке перевищення мало місце лише на протязі 28 днів з дня призначення грошової допомоги (строк дії депозитного договору), у звязку з чим неможливо ставити питання про повернення усіх сум допомоги, які були виплачені за весь час.

З такою позицією позивача суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на те, що у спірному випадку позивач не мав права на призначення грошової допомоги, а не на відсутність у нього права на отримання такої допомоги з 01.06.2015р. по 28.05.2016р., як зазначає останній. Тобто, з огляду на відсутність у позивача права на призначення грошової допомоги, уся сума такої допомоги є надміру виплаченою, оскільки була виплачена без достатніх для цього правових підстав.

Таким чином, доводи позивача про відсутність відповідного розрахунку надміру виплачених сум, відсутність відповідних розяснень з цього приводу Міністерства соціальної політики України, є безпідставними.

Щодо доводів позивача про неправомірність призначення грошової допомоги з 01.06.2015р., в той час як заяву про призначення допомоги подано 11.06.2015р., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, по-перше, вказані доводи позивача не стосуються предмету спору, оскільки правомірність рішення відповідача щодо дати, з якої призначена грошова допомога, не є предметом спору у цій справі. По-друге: встановлені обставини справи свідчать про те, що оскільки ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою на отримання відповідної допомоги 11.06.2015, а виплата за колишнім місцем проживання в м.Києві проведена по 31.05.2015, то Мелітопольським УПСЗН прийнято рішення про призначення допомоги в розмірі 884 грн. на термін з 01.06.2015 по 18.06.2015, а іншим рішенням, від цієї ж дати, призначено допомогу з 19.06.2015 по 18.12.2015.

Щодо доводів позивача про те, що згідно змін у чинному законодавстві, зокрема, прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №365 від 08.06.2016р., рішення відносно призначення усіх видів соціальної допомоги, відмова у призначенні та припинення виплат, приймаються спеціальними створеними комісіями, а не начальником УСЗН особисто, як це мало місце у спірному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, по-перше: спеціальним нормативно-правовим актом, яким врегульовано правовідносини у сфері надання грошової допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, є Порядок №505. По-друге: постановою №365 від 08.6.2016р. не врегульовано порядку та підстав повернення надміру виплаченої грошової допомоги на проживання, внаслідок подання документів з недостовірними відомостями.

Відповідно до п.11 Порядку №505 надміру сплачені суми грошової допомоги повертаються на вимогу уповноваженого органу. Уповноваженими органами, згідно Порядку №505, визначаються, зокрема, виконавчі органи з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, на обліку яких знаходяться внутрішньо переміщенні особи. Таким чином, Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, від імені якого діє начальник Управління, є уповноваженим органом щодо вирішення питання повернення надміру сплачених сум грошової допомоги.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року по справі №320/7612/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 27.06.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк