Справа № 872/5585/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2017 рокусправа № 199/876/17(2-а/199/56/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року

у справі № 199/876/17(2-а/199/56/17)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення сум пенсії, виплачених надміру за справою № пенсіонера МВС ОСОБА_1, яки одержує пенсію за вислугу років, за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 в розмірі 9038,88 грн. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області скасувати рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру за справою № пенсіонера МВС ОСОБА_1, який одержує пенсію за вислугу років, за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 в розмірі 9038,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення пенсійного органу про стягнення з позивача сум сплаченої пенсії за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 в розмірі 9038,88 грн. є неправомірним, оскільки знаходження позивача на посаді державного службовця у вказаний період не впливає на виплату пенсії, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 54 вказаного Закону підстав для її невиплати. З боку позивача не було жодних зловживань, або подання недостовірної інформації, що могли призвести до неправомірного отримання надміру виплачених сум пенсії.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2017 адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення сум пенсії, виплачених надміру з пенсіонера МВС ОСОБА_1 за вислугу Років за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 в розмірі 9038,88 грн.

Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області скасувати рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру з пенсіонера МВС ОСОБА_1 за вислугу років за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 в розмірі 9038,88 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач зазначає, що у зв'язку з працевлаштуванням позивача на державну службу, виплата пенсії йому не повинна проводитись на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесені зміни до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 07.11.2015 позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», тому в період з 07.11.2015 по 28.12.2015 пенсія, призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачу виплачуватись не повинна. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений встановлений ст. 99 КАС України строк для звернення до суду.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 з січня 2008 року призначено пенсію як працівнику органів внутрішніх справ відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Наказом №485 о/с від 06.11.2015 ОСОБА_2, державного службовця 9-го рангу, заступника начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВС, звільнено на підставі п.5 ст.36 КЗпП України в зв'язку з переведенням за її згодою до Національної поліції.

Наказом №1 о/с від 07.11.2015 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.1994 №423 «Про деякі питання застосування ст.ст.4,15,27 Закону України «Про державну службу» призначено ОСОБА_1, державного службовця 9-го рангу, начальником управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області головним бухгалтером, з визначенням посадового окладу та встановленням надбавки в розмірі 50% від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця.

Отже з 07.11.2015 позивач займає посаду державного службовця в Національній поліції.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Листом від 24.06.2016 №15664/03/01 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про переплату пенсії ОСОБА_1 з тих підстав, що у зв'язку з працевлаштуванням позивача на державну службу, виплата їй пенсії не повинна проводитися на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому в період з 07.11.2015 по 28.12.2015 виникла переплата сум пенсії.

03.08.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повідомити про прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про нарахування заборгованості в розмірі 9037,88 у звязку з переплатою пенсії за період з 07.11.2015 по 28.12.2015.

На запит позивача відповідачем направлено рішення Головного управління Пенсійного фонду України без дати його прийняття та облікового номеру про стягнення сум пенсії, виплачених надміру у зв'язку з неповідомленням про працевлаштування ОСОБА_2, внаслідок чого утворилася переплата пенсії в розмірі 9038,88 грн. за період з 07.11.2015 по 28.12.2015.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення органу Пенсійного фонду України.

Спір між сторонами в межах даної справи виник з приводу правомірності виплати позивачеві пенсії за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 як працюючому державним службовцем пенсіонеру.

Згідно ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 № 2262-XII в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 54 вказаного Закону України № 2262-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу, «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п.3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції.

Відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з 01.06.2015 особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ст.54 Закону України № 2262-XII підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до цього закону, відсутні, відповідно, відсутні перешкоди для виплати призначеної пенсії позивачу з 07.11.2015.

З приводу визначення відповідачем в якості підстави для повернення надміру виплачених коштів неповідомлення позивачем про його працевлаштування, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.60 Закону № 2262-XII, на яку посилається відповідач, пенсіонери зобов'язані повідомляти органи пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

В даному випадку, приймаючи до уваги відсутність законних підстав для невиплати позивачем пенсії за період з 07.11.2015 по 28.12.2015, оскільки перебування позивача на посаді державного службовця у вказаний період не впливає на виплату пенсії, призначеної у відповідності до вказаного Закону № 2262-XII, у позивача не виникло обовязку щодо повідомлення органу Пенсійного фонду України про її факт переведення з Міністерства внутрішніх справ України до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, тим більше, що само по собі реформування органів внутрішніх справ України не є обставиною, що спричиняє зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

З огляду на викладене, є вірним висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про повернення надміру виплачених сум пенсії.

Стосовно посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду з позовом апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст.100 КАС України в редакції на момент прийняття оскаржуваної ухвали адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Виходячи з матеріалів справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем шестимісячний строк для звернення до суду не пропущений.

Як зазначає позивач, і не спростовано відповідачем, копія оскаржуваного рішення органу Пенсійного фонду (без дати його прийняття) отримано позивачем у вересні 2016 року на запит від 03.08.2016, отже встановлений ст.99 КАС України строк слід обраховувати саме з моменту отримання позивачем цього рішення (тобто з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав).

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 197,198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року у справі №199/876/17(2-а/199/56/17) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, може бут оскаржена в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко