Справа № 813/1802/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

19 червня 2017 року Справа № 813/1802/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_5, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_5, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просять:

- визнати неправомірними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови в задоволені заяви позивачів, як спадкоємців, про відшкодування коштів за вкладами ОСОБА_7 в ПАТ «Дельта Банк» з підстав, викладених в листах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 02-036- 44939/16 від 23.11.2016 та № 43-036- 8299/17 від 20.04.2017;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити дії щодо відшкодування коштів позивачам які мають право на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладами ОСОБА_7 в ПАТ «Дельта банк», за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечив.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:

18.11.2013 між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_7 (далі вкладник, ОСОБА_7Б.) укладено договір № 014-13533-181113 банківського вкладу (депозиту) «Коло друзів 2013 (коло 2)» у євро, сума вкладу якого складає - 10 000 євро, строк дії вказаного договору до 23.11.2014 включно.

Крім того, між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_7 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «лояльний» у євро від 13.12.2014 № 004-13049-131214, сума вкладу складає - 4 500 євро. Строк дії вказаного договору до 12.01.2015 включно.

Згідно з копіями персональної картки клієнта та роздруківки з апаратно-програмного комплексу ФГВФО щодо ОСОБА_7, 11.07.2015 вкладником отримано від уповноважених банків-агентів особисто грошові кошти в сумі 200000 грн., як гарантовану суму відшкодування за вкладом. Решту суми вкладу ОСОБА_7 в розмірі 69504,54 грн. включено до 4 черги кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк». Вказана обставина не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Після смерті ОСОБА_7, 11.10.2016 позивачами отримано свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий вклад в сумі 69 504,54 грн.

Позивачі, як спадкоємці ОСОБА_7, звертались до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявами про включення інформації відносно них до реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк» та виплату їм грошового вкладу в розмірі 69504,54 грн.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надано розяснення позивачам, що повноваженнями по здійсненню заходів щодо задоволення вимог кредиторів наділені уповноважені особи на ліквідацію банку. Крім цього повідомлено, що згідно з Положенням Фонду «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку» від 05.07.2012 №2, у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Тому, позивачам рекомендовано звернутись з відповідними заявами до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

Не погодившись з такими рішеннями та діями відповідачів позивачі звернулись до Львівського окружного адміністративного суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Законодавство не містить визначення терміну публічно-правовий спір.

Водночас, Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові від 20.05.2013 № 8 Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів розяснив, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для зясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Зокрема, за змістом пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Зі змісту позовних вимог та наявних у справі доказів суд встановив, що спір між сторонами фактично виник з приводу невиплати позивачам, як спадкоємцям ОСОБА_7, кредиторських вимог ПАТ «Дельта Банк», що виникли на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачі у цій справі звернулись за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Така ж правова позиція щодо підсудності справ викладена в постанові Верховного суду України від 09.11.2016 (справа № 6-2309цс16).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Європейський суд з прав людини у справі Zand vs. Austria у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ця справа не належить до юрисдикції адміністративних судів та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.157, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

у х в а л и в :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_5, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії.

Розяснити позивачам, що розгляд даної справи належить до юрисдикції загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.І. Кузан