Справа № 336/6203/16-а(2-а/336/22/2017)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2017 рокусправа № 336/6203/16-а(2-а/336/22/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 08.04.2014

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року

у справі № 336/6203/16-а(2-а/336/22/2017)

за позовом ОСОБА_2

до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя лейтенанта поліції ОСОБА_3

про визнання дій службової особи неправомірними. Постанови нечинної та її скасування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому просила визнати дії інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя лейтенанта поліції ОСОБА_3 з винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №049838 від 12.10.2016 неправомірними, а постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №049838 від 12.10.2016, нечинною та її скасувати, а провадження по справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для накладення на ОСОБА_2 штрафу за порушення правил дорожнього руху та порушенням правил оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення, підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами, які спростовують пояснення позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини справи, що призвело до не вірного вирішення спору по суті. Позивач вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема, стосовно наявності дорожнього знаку 5.16 за адресою перехрестя вулиць Перемоги та Яценко перед трамвайною колією. Дорожній знак 5.16 розташований по вул.Перемоги з боку 5 Міської лікарні, а із копії відеозапису правопорушення вбачається відсутність суцільної смуги, дорожньої розмітки, при тому, що лише наявність обох чинників (знаку та дорожньої розмітки) утворює склад адміністративного правопорушення за вказаним пунктом правил дорожнього руху.

Також судом першої інстанції не взято до уваги лист районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міськради від 03.02.2017 щодо відсутності у райадміністрації документів на встановлення дорожнього знаку 5.16 на вказаній ділянці дороги, вказаний лист свідчить, що даних у райадміністрації про цей дорожній знак не існує взагалі, тому що його виконати взагалі теоретично та практично неможливо. З долучених до матеріалів справи фото та відеоматеріалів видно, що рух прямо з крайньої лівої смуги теоретично та практично неможливий взагалі з огляду на те, що замість смуги дороги за перехрестям починається зона зеленого насадження (клумба), яка розподіляє напрямки дороги.

Крім того, на дорозі, де їхала ОСОБА_2, існує три смуги, які переходять в дві смуги дорожнього руху, що також підтверджує, що позивач притягнена до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке не є правопорушенням, а єдино можливими діями в даній ситуації.

При цьому позивач зазначає, що правопорушення зафіксована не в автоматичному режимі і постанова АР №049838 від 12.10.2016 складена відносно іншої особи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 12.10.2016 інспектором роти №1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 049838 (а. с.5, 69).

В даній постанові встановлено, що 12.10.2016 приблизно о 8.50 гр.ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, по вул.Перемоги на перехресті з вул.Яценко здійснила рух прямо, не виконавши вимоги дорожнього знаку 05.16 (напрямки руху по смугах), чим порушила вимоги правил п.10.4 ПДР.

За результатами розгляду адміністративної справи, інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 даною постановою застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. на підставі ч.1 ст.122 КУпАП.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 049838 від 12.10.2016.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі,: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Вимоги щодо змісту такої постанови встановлені цією ж нормою ст.283 КУпАП.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

У відповідності до п.1 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п.1 р.IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині оскарження дій інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 з винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 049838 від 12.10.2016.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дії суб'єкта владних повноважень є такими, які порушують права і свободи особи, якщо відповідні дії не повинні вчинятись таким суб'єктом щодо цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

В даному випадку дії відповідача щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», наведеною вище Інструкцією № 1395. Відтак вчинення відповідачем законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб'єкта владних повноважень - постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення такої постанови не можуть бути визнані протиправними.

Стосовно суті прийнятої відповідачем постанови від серії АР № 049838 від 12.10.2016 у справі про адміністративне правопорушення апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням, наведеним у статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачаться, що інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 притягнуто позивача до відповідальності у вигляді штрафу на підставі ч.1 ст.122 КУпАП за порушення вимог знаку 5.16 Правил дорожнього руху (напрямки руху по смугах), яке полягає у здійсненні ОСОБА_2 руху прямо через перехрестя з полоси руху для транспорту, який повертає праворуч (друга (середня) смуга з наявних трьох смуг руху), чим, за висновком відповідача, порушено вимоги п.10.4 Правил дорожнього руху.

Тобто у вказаній постанові фактично зафіксовано порушення позивачем двох пунктів Правил дорожнього руху, при чому за позицією відповідача наслідком невиконання вимог дорожнього знаку п.5.16 Правил дорожнього руху стало порушення позивачем п.10.4 Правил дорожнього руху, з чим погодився суд першої інстанції.

Колегія суддів вважає таку позицію відповідача та суду першої інстанції помилковою з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Тобто ч.1 ст.122 КУпАП встановлює відповідальність у вигляду штрафу, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків, встановлених на проїзній частині доріг.

В свою чергу, відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (в редакції на момент виникнення спірних відносин), дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" відноситься до категорії інформаційно-вказівних і показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Дія знаків 5.16 і 5.18, встановлених перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16 і 5.18, установлені на ньому, не дають інших вказівок.

При цьому у п.11.1 Правил дорожнього руху встановлено, що кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Отже, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів може визначатись або дорожньою розміткою та/або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями, а не спільно дорожнім законом і дорожньою розміткою, як на тому наполягає скаржник.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, над перехрестям, де, як вважає відповідач мало місце вчинення позивачем правопорушення, розташований дорожній знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" (з зображенням трьох смуг руху), який визначає рух прямо - для транспорту, який знаходиться у крайній лівій смузі, і рух направо для транспорту, який знаходиться у середній та крайній лівій смузі (а. с.42-44, 75).

За перехрестям у напрямку крайньої лівої смуги розташована зона зеленого насадження (клумба), яка розподіляє зустрічні напрямки дороги, а сама дорога звужується до двох смуг.

В абз.1, 2 п.10.4 Правил дорожнього руху передбачено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Тобто за приписами п.10.4 Правил дорожнього руху (у контексті спірних правовідносин) у разі, якщо водій має намір повернути ліворуч або розвернутись у цьому напрямку, він повинен завчасно зайняти крайню ліву смугу на проїзній частині.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 на перехресті вул.Перемоги з вул.Яценко не повертала ліворуч, поворот ліворуч мав місце на перехресті, розташованому далі.

При цьому вказані обставини щодо відсутності здійснення позивачем повороту ліворуч на перехресті вул.Перемоги з вул.Яценко відповідачем не спростовуються.

Докази здійснення позивачем повороту ліворуч у подальшому, на іншому перехресті не з крайньої лівої смуги відсутні.

Відтак, посилання відповідача у спірній постанові на те, що ОСОБА_2 порушила вимоги правил п.10.4 Правил дорожнього руху є безпідставними. Як безпідставними є і посилання відповідача на те, що у даному випадку порушення вимог п.10.4 Правил дорожнього руху (порядок здійснення повороту) сталось внаслідок невиконання позивачем вимог дорожнього знаку п.5.16 Правил дорожнього руху (порядок руху по смугах), які за своєю суттю є окремими вимогами Правил дорожнього руху, і, відповідно, різними порушеннями, у разі їх допущення.

Щодо невиконання позивачем вимог дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", то таке невиконання позивачем фактично визнається, з посиланням на вимушеність знаходження транспортного засобу другій (середній) смузі проїзної частини дороги смузі для повороту направо, через те, що замість смуги дороги за перехрестям починається зона зеленого насадження (клумба), яка розподіляє напрямки дороги.

Тобто не дотримання позивачем вимог дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах" не призвело до порушення п.10.4 ПДР, як зазначено у спірній постанові відповідачем.

При цьому колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи фотоматеріали, дійшла висновку про підтвердження доводів позивача про наявність нерухомих перешкод на смузі, по якій мала рухатись після перетину перехрестя ОСОБА_2, які свідчать на користь відсутності вини останньої у допущенні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

У пункті 1.10 Правил дорожнього руху наведені наступне визначення термінів:

перешкода для руху - нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

При цьому у п.12.3 Правил дорожнього руху передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди.

В свою чергу, у п.11.11 Правил дорожнього руху встановлено, що при інтенсивному русі змінювати смугу дозволяється лише для об'їзду перешкоди, повороту, розвороту або зупинки.

Враховуючи встановлену судом дорожню обстановку на вказаній ділянці дороги та приписи п.11.11 Правил дорожнього руху, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду беззаперечних доказів наявності законних підстав для застосування до позивача штрафу, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому апеляційним судом не приймаються посилання позивача на лист районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міськради від 03.02.2017 щодо відсутності у райадміністрації документів на встановлення дорожнього знаку 5.16 на вказаній ділянці дороги, оскільки на законодавчому рівні не встановлено підстав для звільнення водіїв від відповідальності за порушення Правил дорожнього руху у разі встановлення знаку не у відповідності до встановленому чинним законодавством порядку.

Також не приймаються доводи позивача, що постанова серії АР № 049838 від 12.10.2016 складена відносно іншої особи, як такі, що спростовуються через зазначення саме ОСОБА_2 у спірній постанові в якості правопорушника та викладення самою ОСОБА_2 обставин справи про адміністративне правопорушення, як її сторони (учасника).

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне порушення серії АР № 049838 від 12.10.2016.

Щодо вимоги позивача визнати вказану постанову у справі про адміністративне порушення про адміністративне правопорушення серії АР № 049838 від 12.10.2016 не чинною, колегія суддів зазначає, що встановлені статтями 105, 162 КАС України способи захисту порушеного права не є вичерпними. Деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин. Так, вимога про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним - індивідуального.

Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає, у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта суб'єктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності).

Таким чином, враховуючи приписи ч.2 ст.11 та ст.195 КАС України, у зв'язку з тим, що предметом спору є індивідуальний акт відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність визнання спірної постанови відповідача саме протиправною, а не нечинною.

Крім того, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для задоволення вимоги позивача про закриття провадження по справі у відповідності до ст.247 КупАП.

Вказана нора визначає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, при цьому закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення (у даному випадку Нацполіція), а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність постанови у такій справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив судове рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого відповідно до положень ст.202 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року у справі №336/6203/16-а(2-а/336/22/2017) скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне порушення про адміністративне правопорушення серії АР № 049838 від 12.10.2016 визнати протиправною та скасувати.

В решті позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко