Справа № 805/1885/17-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 р. Справа №805/1885/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:11:15

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі Нестеренко Н.Л.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області щодо відмови в надані інформації на інформаційний запит від 19.02.2017 року, отриманий 06.03.2017 року, стосовно даних грошового атестату які зберігаються в матеріалах пенсійної справи, та ненадання відповіді на запит від 01.12.2016 року, зобовязати Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області надати повну та достовірну інформацію на інформаційний запит від 19.02.2017 року отриманий 06.03.2017 року, враховуючи зухвалість Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, щодо свідомої відмови в надані інформації на запит, зобовязати Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області протягом 10 днів, з дня вступу рішення суду в законну силу - подати до суду звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що він неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Донецькій області із запитом про надання інформації, проте відповідач або не надавав відповіді, або відсилав до іншого органу. На запит від 09.02.2017 року ним отримано відповідь, якою фактично відмовлено у надані запитуваної інформації з посиланням, що до його компетенції не входить надання запитуваної інформації та направив його до кадрової служби, що є протиправною бездіяльністю.

Представник відповідача надав заперечення на адміністративний позов в обґрунтування якого зазначив, що Головним управлінням отримані заяви позивача на які надано відповіді в межах компетенції пенсійного фонду та розгорнуті роз'яснення, про порядок отримання витребовуваних документів. Зауважує на тому, що оскільки приміщення, яке розташоване у м. Донецьку було захоплено та припинено доступ до нього, у листопаді 2014 року Головне управління було переміщено за новою юридичною адресою, у зв'язку з чим відсутня можливість у надані документів, що містяться в оригіналах пенсійної справи позивача. Також, позивачу було запропоновано звернутися до кадрової служби за останнім місцем проходження військової служби. Отже, Головним управлінням було проведено аналітичну роботу з електронною пенсійною справою та позивачеві надані відповіді-розяснення, іншою запитуваною інформацією головне управління не володіє та відповідно до своїх повноважень не повинно володіти. З огляду на зазначене просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач до судового засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача до суду зявився та через відділ документообігу та архівної роботи суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника, просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, є фізичною особою, який в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Відповідач, Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Судом встановлено, що 19.02.2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою щодо надання інформації щодо особистого розміру та складової пенсії.

20.03.2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було надано відповідь про перебування позивача на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області, про розмір пенсії та розяснено, що для отримання відповіді на інші запитання необхідно звернутись до кадрової служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України, держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Інформація, що міститься у пенсійній справі застрахованої особи, використовується, обліковується та зберігається відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058, Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року №2297, Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року №851 та інши нормативно-правових актів.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2016 року та 09.02.2017 року позивач звертався до відповідача з заявою щодо надання інформації.

Законом України "Про інформацію" № 2657-XII від 02.10.1992 року (далі Закон № 2657) регулюються відносини щодо створення, збирання, одержання використання, поширення, охорони, захисту інформації.

Статтею 1 Закону № 2657, передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2657, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ст. 11 Закону № 2657, інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI(далі Закон №2939), визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ст. 1 Закону №2939, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону №2939, публічна інформація поділяється на інформацією з обмеженим доступом: конфіденційну інформацію; таємну інформацію; службову інформацію.

Інформація, яка міститься в пенсійних справах, у сфері загальнообовязкового державного пенсійного страхування використовується з дотриманням вимог, передбачених законодавством про інформацію.

Як вбачається з заперечення відповідача, ОСОБА_1 з 10.08.2001 року перебуває на обліку в головному управлінні як пенсіонер Міністерства внутрішніх справ України, майор, заступник по РЛС командира Волноваської роти полку ДПС ДАІ УМВС в Донецькій області, звільнений в запас за станом здоровя, якому призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня1992 року №2262-ХІІ.

01.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою щодо надання інформації (Вх. №1389-К-01 від 16.12.2016 року), в якій просив надати копію довідки про призначення розміру пенсії з вказівкою про розмір грошового забезпечення та відсоток обрахування; надати копію довідки з грошового атестату з вказівкою про відсоток та зазначити наказ відповідно до якого обраховувалася пенсія, про щомісячну доплату до суми пенсії, про надбавку за особливі умови служби та виконання особливо важливих завдань, премії; зазначити чи призначалась матеріальна допомога в розмірі грошового забезпечення, грошова допомога на оздоровлення; зазначити чи обраховувалася компенсація за речове майно; зазначити з якого грошового забезпечення розраховувалася одноразова грошова допомога при звільнені з органів внутрішніх справ; зазначити чи проводилась індексація заробітної плату.

На зазначену заяву надано відповідь-розяснення Вих.№ 1389-К-01 від 29.12.2016 року в якій повідомлено складові грошового забезпечення, які були нараховані при обчислені пенсії та надбавки, підвищення і індексацію.

Також, 19.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання інформації Вх. №257-К-01 від 07.03.2017 року, в якій просив надати копію довідки про призначення пенсії та повідомити відсотки та на підставі яких наказів були встановлені позивачеві складові заробітної плати для обчислення пенсії.

На заяву відповідачем надано відповідь-розяснення Вих. №257-К-01 від 30.03.2017 року, в який повідомлено, що підготовку та подання документів, для призначення пенсії здійснюють уповноважені структурні підрозділи відповідного міністерства, в якому особа проходить службу та рекомендовано позивачу звернутися до кадрової служби за останнім місцем проходження військової служби.

Відповідачем були надані відповіді, однак, з урахуванням ситуації, що склалась у Східному регіоні України та проведення антитероритстичної операції, приміщення, яке розташоване у м. Донецьку було захоплено та припинено доступ до нього, відповідно до чого у листопаді 2014 року Головне управління було переміщено за новою адресою, у зв'язку з чим надати копії документів, що містяться в оригіналах пенсійної справи позивача надати неможливо.

З урахуванням того, що запитувана позивачем інформація належала до конфіденційної інформації, та у зв'язку з тим, що для підготовки відповідей потребувало проведення аналітичної роботи з електронною пенсійною справою та створення нової інформації, заява була кваліфікована, як звернення та була розглянута відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 р (далі Закон №393/96), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96, роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №393/96, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Розгляд заяв (клопотань) здійснюється відповідно до ст.15. Закону №393/96, зокрема, відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та доведено відповідачем, 29.12.2016 року головним управлінням було надано відповідь-розяснення на звернення позивача від 01.12.2016 року та 20.03.2017 року надано відповідь розяснення на звернення позивача з заявою від 19.02.2017 року, отже фактично відмови у надані інформації на інформаційний запит стосовно даних грошового атестату які зберігаються в матеріалах пенсійної справи, не відбувалось. Головним управлінням, на питання в межах компетенції, надано відповідь та на питання, що не входять до компетенції головного управління, надано розгорнуту відповідь де можливо отримати бажану інформацію.

Крім того, як вбачається з наданих позивачем документів, позивач звертався до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України в Донецькій області про надання інформації для перерахунку пенсії, та листом №58 зі від 20.04.2017 року надано відповідь, що позивачу необхідно звернутись за місцем проходження служби, а саме до ліквідаційної комісії УДАІ при ГУМВС.

На звернення позивача до Управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Донецькій області, надано відповідь №9/16лк від 05.05.2017 року, що всі первинні документи, що стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення співробітникам УДАІ ГУМВС України в Донецькій області з початку проведення антитерористичної операції залишились на тимчасового окупованій території (м. Донецьк), та відомості надати неможливо.

Отже, оскільки відповіді на заяви позивача відповідачем надавалися, у відповідності до чого відсутні підстави для зобовязання Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області надати повну та достовірну інформацію на інформаційний запит від 19.02.2017 року отриманий 06.03.2017 року, та зобовязання протягом 10 днів, з дня вступу рішення суду в законну силу - подати до суду звіт про його виконання.

Враховуючи вищезазначене позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити у відповідності до приписів ст.94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 24, 71, 94, 160, 167, 184,195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено у судовому засіданні 26.06.2017 року.

Повний текст постанови виготовлено 29.06.2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Христофоров А.Б.