Справа № 357/3380/17
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/3380/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитренко А.М.
Провадження № 2-а/357/493/17 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області (надалі за текстом - «Управління»), Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (надалі за текстом - «Департамент») у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати Управління прийняти документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області внести подання до Департаменту для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати Департамент розглянути подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію видати позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1А.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління у прийнятті документів ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобов'язано Управління прийняти документи ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобов'язано виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області внести подання до Департаменту для встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зобов'язано Департамент розглянути подання про встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та вирішити питання щодо видачі йому відповідного посвідчення.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 липня 1994 року ОСОБА_2 видано посвідчення серії НОМЕР_1, згідно якому позивач має правовий статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (4 категорія).

За даними довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0206624 від 16.03.2015 р. позивач є інвалідом третьої групи як особа, захворювання якої пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Згідно із експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 27.02.2015 № 898 на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Позивач звернувся із заявами до Управління та виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визнання його потерпілим від Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачу посвідчення потерпілого категорії І серії А.

Листом від 09 березня 2017 № 1403 Управління та листом від 14 березня 2017 року виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області відмовили у вчиненні вказаних дій, посилаючись на те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України № 76-ІІІ від 28.12.2014 р. виключено абзац п'ятий частини другої ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіологічного контролю, а тому з 01.01.2015 року місто Біла Церква не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, а відтак відсутні підстави для видачі ОСОБА_2 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача підтверджено його статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, а відтак є право на отримання статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи першої категорії.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду є наслідком неповного з'ясування судом обставин справи та неналежного застосування нормативно-правових актів, що регулюють ці правовідносини.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII (надалі за текстом - «Закон № 796-XII»).

Відповідно ст. 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Згідно п.1 ч.1 статті 14 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Пунктом 4 частини 1 названої статті Закону № 796-XII до четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю і йому було видане посвідчення потерпілого категорії 4, яке діє на час проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Абзацом 5 частини 2 статті 2 цього Закону визначалось, що зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключений.

Цим же Законом статті 2 («Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій») та 23 («Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4») Закону України № 796-XII виключено, вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015 року.

Таким чином, на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС та інвалідності позивач не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки такої зони, відповідно до чинного законодавства, немає, отже, посвідчення потерпілого 4 категорії втратило чинність з 01.01.2015 року, а також позивач не являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та припустився помилки, дійшовши висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення постанови в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 27 червня 2017 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.