Справа № 369/9335/16-а
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/9335/16-а
Провадження № 2-а/369/72/17
ПОСТАНОВА

іменем України

10.04.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Пилипець А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа міськрайонне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м.Ірпені, відділ архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га в с. Бузова, вул. Леніна з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка знаходиться в межах с. Бузова, тому він вирішив там побудувати житловий будинок та відповідно змінити цільове призначення земельної ділянки на «для будівництва та обслуговування житлового будинку». У 2012 році він звернувся до сільської ради з даним клопотанням та за рішення ради йому надано дозвіл на виготовлення відповідного проекту землеустрою. Після розробки проекту він у липні 2015 року подав його на затвердження сільської ради, але його заява не була розглянута. У січні 2016 року він знов звернувся до відповідача та надав повторно всі документи. Але його заява не розглядалась на сесії ради та була направлена на доопрацювання, вивчення документації. На час розгляду справи в суді його заява не була розглянута по суті, жодного рішення ради не приймала. Вказав, що дії сільської ради щодо нерозгляду заяви надуманими, необґрунтованими, безпідставними, та порушують його право на зміну цільового призначення земельної ділянки та як власник використовувати земельну ділянку для проживання своєї сімї.

Просив суд визнати незаконною бездіяльність сільської ради і скасувати рішення сільської ради від 27 квітня 2016 року №287 в частині направлення заяви ОСОБА_1 на доопрацювання та додаткове вивчення документів; зобовязати ОСОБА_2 сільську раду розглянути заяву ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та затвердити проект землеустрою; змінити цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :11:002:0198 із земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд»; заборонити ОСОБА_2 сільській раді вносити зміни до генерального плану с. Бузова в межах вулиць Центральна, Будівельників та Без назви (в проекті вул. Волі).

При розгляді справи позивачем подавались заяви щодо уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити позов.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

У ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, при цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власиком земельної ділянки площею 0,2500га, що знаходиться за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с. Бузова, вул. Леніна, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння, випасання. Кадастровий номер :11:002:0198.

13 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою про зміну цільового призначення земельної ділянки на цільове призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд».

Рішення ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №52 від 24 листопада 2012 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2500га, що перебуває в його приватній власності, цільове призначення якої змінюється на землі «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд».

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 р. № 858-IV проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до частини 6 статті 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 8 зазначеної статті закріплено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

03 липня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву до відповідача щодо затвердження відповідно розробленого проекту землеустрою.

15 січня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до сільської ради з клопотанням.

ОСОБА_2 сільської ради №36 від 02 лютого 2016 року було запропоновано ОСОБА_1 подати документи для вирішення питання про затвердження проекту землеустрою.

15 березня 2016 року ОСОБА_1 надав відповідачу перелік документів, вказаних в листі №36 від 02 лютого 2016 року.

Листом №287 від 27 квітня 2016 року ОСОБА_2 сільська рада Києво-Святошинського району Київської області повідомила ОСОБА_1, що на сесії сільською радою було прийнято рішення про направлення його заяви на доопрацювання та додаткове вивчення документів.

З пояснень сторін встановлено, що у подальшому заява ОСОБА_1 не виносилась на розгляд сесії ради, не приймалось жодного рішення, додаткових документів від позивача не вимагалось.

Відповідно до ст. 118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду, зокрема, у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (рішення від 24 червня 2003 року), самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання їх рішень недійсними, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самої фізичної особи.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Оскільки порушені права позивача підлягають захисту, відповідач в судове засідання не надав доказів щодо правомірності оскаржуваного рішення про направлення заяви на доопрацювання, у поданому листі не вказано які саме положення проекту не відповідають законам та іншій документації, а міститься лише загальні посилання, тому суд вважає обґрунтованими доводи позову щодо визнання незаконним та скасування рішення ради про направлення на доопрацювання.

У статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до частини другої ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо вбачається з пункту 2 частини четвертої статті 105 та пункту 3 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути його заяву з винесенням відповідного рішення. Проаналізувавши вищевказані норми закону, з врахуванням того, що сільська рада прийняла рішення без врахуванням вимог ст. 118 ЗК України, суд приходить до висновку, що рішення порушує права позивача. Тому вимоги підлягають задоволенню із зобовязанням сільську раду розглянути повторно подану заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою в порядку та строки, передбачені Земельним кодексом України.

Інші вимоги позивача щодо зміни цільового призначення та заборони сільській раді вносити зміни до генерального плану села не підлягають задоволенню, оскільки сільською радою не вирішувались дані питання, а суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Керуючись ст. ст. 3,9, 13, 142, 143 Конституції України, ст. ст. 55, 81, 116, 118, 121, 155, 207 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 393 Цивільного кодексу України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст.ст.71, 159, 160, 161, 163, 172, 177 ст.ст.158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (відповідно до листа ради від 27 квітня 2016 року №287) в частині направлення заяви ОСОБА_1 на доопрацювання та додаткове вивчення документів.

Зобовязати ОСОБА_2 сільську раду Києво-Святошинського району Київської області розглянути на найближчій сесії ради заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :11:002:0198 із земель «для ведення особистого селянського господарства» на землі «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» в порядку та строки, передбачені Земельним кодексом України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя