Справа № 2а-8044/09/1370
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" червня 2017 р. м. Київ К/9991/74483/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів: Іваненко Я.Л., Черпака Ю.К.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті, в якому просив визнати протиправними дії посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України та Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті та стягнути з відповідачів на його користь грошову компенсацію за частину невикористаної відпустки у 2007 року в сумі 954,60 гривень; грошову компенсацію за невикористану відпустку у 2008 році в сумі 8591,40 гривень.; грошову компенсацію за невикористану відпустку у 2009 році в сумі 8591,40 гривень; стягнути суму матеріальної грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань і допомогу на оздоровлення в розмірі 5727,60 гривень та грошове забезпечення за час знаходження на лікуванні у 2008 році в сумі 4528,08 гривень.

В обґрунтування позову зазначав, що на період звільнення у відставку - 29 травня 2009 року йому не надано відпустку за цей рік та не виплачено матеріальну грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення; не було виплачено компенсацію за невикористані відпустки у 2007 і 2008 роках, не оплачено період знаходження на лікуванні у 2008 році. Вважав такі дії протиправними, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, з урахуванням уточнень в судовому засіданні посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення, в частині виплати компенсації за невикористану відпустку у 2009 році та допомоги для вирішення соціально-побутових питань і на оздоровлення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову у цій частині.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині виплати компенсації за невикористану відпустку у 2009 році та допомоги для вирішення соціально-побутових питань і на оздоровлення суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд виходив з того, що законодавством не передбачено такого права, а відповідно і підстав для стягнення компенсації.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін, в порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального права у мотивувальній частині рішення суд зобов'язаний навести дані про встановлені обставини що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, а в разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 29 жовтня 2007 року №173 о/с ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу по обслуговуванню Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України на транспорті і зараховано в розпорядження Управління Міністерства внутрішніх справ України на транспорті.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 6 березня 2008 року визнано протиправним наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 29 жовтня 2007 року №173 о/с та поновлено позивача на посаді начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці Управління по боротьбі з організованою злочинністю.

Після поновлення позивача на посаді, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 березня 2008 року №442о/с його звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за віком.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 1 жовтня 2008 року визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 7 березня 2008 року №442о/с, ОСОБА_4 поновлено на посаді.

Наказом №10 о/с від 9 лютого 2009 року позивачу виплачено матеріальну допомогу у зв'язку з перебуванням у черговій відпустці за 2008 рік тривалістю 45 днів та продовжено відпустку за 2007 рік на 5 діб. Підставою цього слугували рапорт позивача від 19 січня 2009 року, листок непрацездатності та висновок службової перевірки.

Наказом №1153 о/с від 29 травня 2009 року ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділу з обслуговування Львівської залізниці управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті та органів внутрішніх справ у відставку за віком.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з наступного.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Зокрема це право забезпечується наданням оплачуваної щорічної відпустки.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114).

Розділом VI Положення №114 встановлено порядок надання відпусток рядовому і начальницькому складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 49 Положення №114 встановлено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв'язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ УРСР; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Відповідно до пункту 52 Положення №114 чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року.

Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.

Згідно з абзацом 2 пункту 56 Положення №114 особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Так, як вбачається із досліджених судами попередніх інстанцій копії наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті №10 о/с від 9 лютого 2009 року та листа Міністерства внутрішніх справ України №15/2-Л-1241, 1291 від 18 серпня 2009 року позивачу надано відпустку за 2008 рік терміном 45 днів, продовжено відпустку за 2007 рік у зв'язку із хворобою під час перебування у відпустці, нараховано та виплачено матеріальну допомогу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499).

За змістом пункту 2.16 Інструкції №499 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, як правило, при вибутті в чергову відпустку або за мотивованим рапортом особи; допомога для оздоровлення надається в разі вибуття в чергову відпустку. Указані виплати здійснюються на підставі наказу про особовий склад, за яким особа вибуває в чергову відпустку.

З огляду на викладене, висновки судів щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки у 2007 і 2008 роках і матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 рік є правильними.

Судами також встановлено, що відпустка за 2009 рік ОСОБА_4 не надавалася у зв'язку з його звільненням, наказ про здійснення відповідних виплат не видавався.

Проте, відповідно до пункту 56 Положення №114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому цього пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що особи середнього начальницького складу органів внутрішніх справ, у випадку звільнення із органів внутрішніх справ за віком, як такі, що не підпадали під дію абзацу першого пункту 56 мають право на грошову компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року.

Проте, питання виплати такої компенсації та періоду за який вона належить суди не з'ясували, у зв'язку з чим судові рішення в цій частині не можна визнати законними і обґрунтованими.

За таких обставин, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки, згідно з положеннями частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За приписами частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року в частині визнання протиправними дій та стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку у 2009 році і грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань і допомоги на оздоровлення скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

Ю.К. Черпак