Справа № 813/293/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року № 813/293/17

о 15 год., 02 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним

позовом ОСОБА_1
до Львівського державного університету внутрішніх справ, представник ОСОБА_2
про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ в якому із врахуванням уточненої позовної заяви від 06.02.2017 року просив:

- визнати протиправною бездіяльність Львівського державного університету внутрішніх справ щодо неподання вимоги про припинення стягнення витрат, затрачених на навчання позивача;

- зобовязати Львівський державний університет внутрішніх справ подати вимогу про припинення стягнення сум витрат, затрачених на навчання позивача;

- зобовязати Львівський державний університет внутрішніх справ подати заяву в Сокальський районний суд Львівської області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню;

- зобовязати Львівський державний університет внутрішніх подати письмову заяву до Сокальського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.09.2008 року, між Львівським державним університетом внутрішніх справ та позивачем укладено договір про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

11.10.2013 року позивача звільнено з посади оперативного уповноваженого карного розшуку Соснівського міського відділення міліції Червоноградського МВ ГУМВС України у Львівській області, за власним бажанням.

07.02.2014 року Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся в Сокальський районний суд Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат повязаних із навчанням.

08.10.2014 року Сокальський районний суд Львівської області прийняв рішення, яким задоволив вказані вище позовні вимоги Львівського державного університету внутрішніх справ, згадане рішення в подальшому залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Позивач зазначає, що відповідач повинен був припинити безпідставне стягнення коштів за вказаним судовим рішенням, оскільки йому було відомо, що позивач не відмовлявся від проходження служби та в подальшому її продовжив.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові докази та пояснення, просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав, що спірне стягнення коштів з позивача здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Представник відповідача в судовому засіданні надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

08.10.2014 року рішенням Сокальського районного суду Львівської області по справі 454/538/14-ц, позов Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ 14232 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 84 коп. витрат.

Вказане рішення за наслідками апеляційного та касаційного оскарження набрало законної сили.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про податок на додану вартість» із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, КАС України.

Згідно Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України від 01.03.2007 року за №313:

1. Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах (далі -- витрати), у разі:

1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

2. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з:

грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

3. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.

Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з МОН.

4. Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі.

5. Витрати відшкодовуються:

1) у повному розмірі:

особами чоловічої статі, що вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у навчальний заклад, та жіночої статі - за весь період навчання;

особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк;

2) з урахуванням різниці суми витрат з утримання осіб у навчальному закладі та утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю.

6. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У разі поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми витрат припиняється.

Якщо таке поновлення здійснено після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.

7. Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог, оскільки рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 08.10.2014 року по справі 454/538/14-ц, позов Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського державного університету внутрішніх справ 14232 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 84 коп. витрат.

Вказане рішення мотивоване тим, що: «з договору від 01.09.2008р. вбачається, що Львівський державний університет внутрішніх справ зобов'язується здійснити підготовку відповідача, згідно з навчальними планами, програмами та вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів.

Пунктом 2.3.6 даного договору передбачено обов'язок відповідача відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі.

Згідно витягу з наказу №412 о/с від 11.10.2013р., лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з посади оперативно уповноваженого карного розшуку Соснівського міського відділення міліції Червоноградського міського відділу ГУМВС України у Львівській області управління за власним бажанням на підставі п.64 «ж» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України».

З розрахунку від 30.01.2014р. вбачається, що витрати, пов'язані з навчанням відповідача за період з серпня 2008 року по червень 2012 року становлять 14232,84грн.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1 «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2014р., повернення таких витрат передбачено у випадку відмови особи від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

З наведеного вище вбачається, що відповідача звільнено за його бажанням з органів внутрішніх справ України, до спливу трьохрічного терміну передбаченого договором, що є підставою для повернення понесених позивачем витрат на його утримання та навчання.

Враховуючи те, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем, в добровільному порядку заборгованості не сплатив, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову».

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно судом не встановлено протиправної бездіяльності Львівського державного університету внутрішніх справ щодо неподання вимоги про припинення стягнення витрат, затрачених на навчання позивача, оскільки є вищевказане рішення суду, яке набрало законної сили і є обовязковим до виконання.

Судом також не враховується обґрунтування позивних вимог в частині застосування до спірних правовідносин п. 9 Порядку відшкодування курсантам та особам офіцерського складу витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженому Постановою КМ України за № 964 від 12.07.2006 року, оскільки факт звільнення позивача 11.10.2013 року за власним бажання, тобто до спливу трьохрічного терміну передбаченого вищезгаданим договором, сторонами у справі не заперечується, такий факт також встановлений і вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Вказаний п. 9 Порядку відшкодування курсантам та особам офіцерського складу витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, передбачає припинення стягнення сум витрат лише у випадку поновлення особи, однак позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів саме про його поновлення на службі.

З цих же обставин відсутні законні підстави - зобовязати Львівський державний університет внутрішніх справ подати вимогу про припинення стягнення сум витрат, затрачених на навчання позивача.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині в частині зобовязання відповідача подати заяву в Сокальський районний суд Львівської області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та подати письмову заяву до Сокальського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа, оскільки суд не вправі зобовязувати особу реалізовувати свої процесуальні права у певний спосіб.

Посилання позивача на Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженому Постановою КМ України за № 261 від 12.04.2017 року, також судом не враховуються, оскільки вказана постанова КМ України прийнята вже після 13.02.2017 року - відкриття провадження у справі, відповідно жодним чином не регулює спірні правовідносини.

З цих же підстав судом враховуються заперечення представника відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов не підлягає задоволенню повністю.

Згідно ст. 94 КАС України, судові витрати та витрати на правову допомогу покладають на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 26.06.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.