Справа № 348/2370/16-а
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6357/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, в якому просила, з урахуванням наступних уточнень, визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови їй в призначенні пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов'язати відповідача призначити їй пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 81% заробітку державного службовця із окладу станом на 01.01.2017 року та з урахуванням всіх виплат з травня 2016 року по грудень 2016 року, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, в тому числі суми матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально побутові потреби, виплати за вислугу років (за наявності), заохочувальних та інших компенсаційних виплат, в тому числі в натуральній формі, а також індексації заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум, виплатити призначену пенсію з 16.12.2016 року та виплачувати призначену пенсію в подальшому згідно вказаного розміру.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності державного службовця - задоволено. Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1, в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до 3акону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції від 01.01.2006 року. Зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1, пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції від 01.01.2006 року, у розмірі 81% середньомісячного заробітку державного службовця із окладу станом на 01.01.2017 року та з урахуванням усіх виплат з травня 2016 року по грудень 2016 року, з яких сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, в тому числі суми матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреби, виплати за вислугу років (за наявності), заохочувальних та інших компенсаційних виплат, в тому числі в натуральній формі, а також індексації заробітної плати, з урахуванням фактично отриманих сум, виплатити призначену пенсію з 16.12.2016 року та виплачувати призначену пенсію в подальшому згідно вказаного розміру.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить таку скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 37 З-ну України «Про державну службу» передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Тобто, з врахуванням виплат за невикористану відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення і соціально-побутові потреби та індексації заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в 2006 році було встановлено II групу інвалідності (загальне захворювання), та відповідно до ст. ст. 30-34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначено пенсію по інвалідності. На час встановлення інвалідності позивач перебувала на державній службі, що підтверджується записами в її трудовій книжці. Стаж роботи позивача на державній службі становить 11 років 04 місяці 24 дні.

З квітня 2016 року позивача було призначено на посаду головного спеціаліста Надвірнянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської області (Наказ №4-ОС від 01.04.2016 року). 15.12.2016 року позивач припинила службу на посаді головного спеціаліста Надвірнянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської області.

02.12.2016 року позивач звернулася до Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської області щодо призначення їй пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року.

Листом № 363/4-15 року від 09.12.2016 року Надвірнянським ОУПФ Івано-Франківської області було відмовлено позивачу в призначені пенсії, згідно Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів вважає таку відмову відповідача неправомірною, з огляду на наступне.

З 01.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-» від 02.03.2015 року № 213-VIII, відповідно до якого у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «;Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються.

В силу дії норми ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. За загальним правилом установленим ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Пенсійне забезпечення державних службовців, які мали право на призначення пенсію 2006 році визначалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723. Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції від 01.01.2006 року, право на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців - незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% суми їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями - у розмірі 80% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Разом із цим, ч. 6 ст. 37 вищезазначеного Закону передбачає, що державним службовцям, які у період перебування на державній службі визнані інвалідами І та II груп, незалежно від причини інвалідності, пенсія по інвалідності призначається в розмірах, передбачених частинами другою і п'ятою цієї статті, після припинення ними державної служби за наявності стажу державної служби не менше 10 років та страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до З-ну України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У випадку, якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі. У цьому разі, а також у разі продовження перебування зазначених осіб на державній службі без оформлення пенсій по інвалідності на умовах, передбачених частиною шостою цієї статті, вони мають право на одержання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем не заперечується факт встановлення позивачу II групи інвалідності та призначення їй пенсії по інвалідності на підставі ст. 30 Закону України «Про Загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка й передбачає призначення пенсії по інвалідності в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, визначеного ст. 32 цього ж Закону України. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Крім цього, далі Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено розміри пенсії по інвалідності залежно від групи встановленої інвалідності: інвалідам І групи - 100% пенсії за віком; інвалідам II групи - 90% пенсії за віком.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 пенсія по інвалідності була нарахована за формулою 90 % (II група інвалідності) від пенсії за віком, що відповідає ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, оскільки вона продовжувала перебувати на державній службі на посаді головного спеціаліста відділу призначення пенсій Надвірнянського ОУПФ України Івано-Франківської області.

15.12.2016 року позивач була звільнена із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» - за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (ч. 2 статті 86 Закону - за домовленістю сторін).

Відповідно до ч. 3 «Порядку обчислення стажу державної служби», документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Виходячи із записів трудової книжки, стаж роботи позивача на державній службі становить повних 11 років 4 місяці та 24 дні. Тобто, на момент набрання чинності Постанови КМУ «Про деякі питання оплати праці державних службовців в 2016 році» №292, стаж роботи на державній службі становив більше 10 років.

Відповідач неправомірно відмовив в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, оскільки не врахував п. 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIІ від 10.12.2015 року, в якому вказано, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулює Закон України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993 року.

Отже, відповідач повинен перерахувати призначену ОСОБА_1 в 2006 році пенсію по інвалідності (II групи) відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року з урахуванням норми, яка діяла на момент встановлення їй ІІ групи інвалідності, тобто за редакцією вказаного Закону від 01.01.2006 року, оскільки факт встановлення інвалідності відбувся у 2006 році, під час дії Закону у цій редакції.

Згідно вимог п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» №213, який набув чинності з 01.04.2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону про призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до З-ну України «Про державну службу» та інших законів.

Частиною 5 розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» №213 з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися, зокрема, згідно із Законом України «Про державну службу».

Разом із цим, 30.12.2015 року положення Закону України «Про державну службу» викладені у новій редакції, де було встановлено право осіб на перерахунок пенсії.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії. Так як стаж роботи позивача на державні службі становить повних 11 років, при розрахунку пенсії по інвалідності розмір повинен складати 81 відсоток від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі і з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

А тому, відповідно, позивач звернулася до відповідача з метою перерахунку призначеної їй у 2006 році пенсії по інвалідності, а відповідач повинен застосовувати приписи статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 в редакції від 01.01.2006 року (в редакції, що була чинна на момент встановлення позивачу інвалідності), яка передбачає призначення пенсії по інвалідності як для особи, яка припинила державну службу в розмірі 81% від суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі і з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески та відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних страхованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески.

Разом із цим, відповідно до ст.. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати включається основний заробіток, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до ст. 33 ч.2 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державного службовця складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавку за вислугу років на державної службі та інших надбавок. Зокрема, в абзаці 6 даної статті визначено, що державним службовцям можуть встановлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важкої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші доплати і надбавки, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Статтею 35 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державним службовцям виплачується допомога для оздоровлення при наданні щорічної відпустки.

Згідно абзацу 7 ст. 33 Закону України «Про державну службу» умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Умови оплати праці державних службовців визначені Постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, суддів та інших органів». Зазначеною Постановою надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї Постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці: надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника у межах затвердженого фонду оплати праці.

Крім цього, на виконання вимог статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», постановою Кабінету Міністрів України № 697 від 18.05.1998 року затверджено Перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсії. Матеріальна допомога, яка носить систематичний характер та виплачується з фонду оплати праці всім або більшості працівників, не включена в зазначений Перелік, а тому має враховуватися при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій. Аналогічно у зазначений вище Перелік не включена індексація заробітної плати.

Враховуючи вищезазначене, відповідач порушив вимоги статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про оплату праці», постанову Кабінету Міністрів України №697 від 18.05.1998 року «Про затвердження переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які нараховуються єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Також відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно із ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

При цьому, ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, за бажанням особи, може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена ч.2 ст. 40 цього Закону для призначення пенсії.

В зв'язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право позивача на пенсійне забезпечення порушене і захист порушеного права можливий шляхом визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності та зобов'язання його призначити їй пенсію по інвалідності, відповідно до З-ну України «Про державну службу» від 16.12.1993 року в редакції від 01.01.20016 року в розмірі 81% з урахуванням всіх виплат з яких сплачені страхові внески та виплачувати в подальшому.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 41, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року у справі № 348/2370/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В. М. Каралюс
судді В. С. Затолочний
З. М. Матковська

Повний текст судового рішення виготовлено 26.06.17