Справа № 812/785/16
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/785/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шембелян В.С.,

при секретарі: Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луганської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луганської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- від 21.05.2014 № НОМЕР_1 про збільшення податкового зобовязання з єдиного соціального внеску в розмірі 73744,54 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 3687,23 грн;

- від 21.05.2014 № НОМЕР_2 про збільшення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 43687,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 10921,75 грн;

- від 21.05.2014 № НОМЕР_3 про збільшення податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 34239,30 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 8559,83 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 07 червня 2016 року Позивачем було направлено до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська Головного управління ДФС у Луганській області лист №2296 щодо надання копій матеріалів перевірки, а саме акту планової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 №853/12-34-17-03/24 від 06.05.2014 року та податкових повідомлень-рішень, прийнятих за їх результатами.

13 червня 2016 року Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Луганська Головного управління ДФС у Луганській області було надано відповідь на лист Позивача від 07.06.2016 року №2296, в якому зазначено, що у зв'язку із про веденням антитерористичної операції на території Луганської області відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року, «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 30.12.2014 року до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України у Луганській області було подано заяву про захоплення невстановленими особами в період з червня по листопад 2014 року, державних будівель приміщень територіальних підрозділів Міністерства доходів і зборів України в Луганській області, в тому числі документації та серверів, що знаходились у приміщеннях та на територіях вищевказаних будівель, що підтверджується витягом з кримінального провадження №70004375. Також відповідач зазначив, що згідно з даними АІС «Податковий блок» в інформаційній системі містяться лише загальні дані щодо акту перевірки (номер, дата, підстави проведення перевірки, період проведення перевірки) та податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_1 від 21.05.2014 сформовані за результатами перевірки в електронному вигляді.

Позивач зазначив, що не має матеріалів стосовно планової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1, оформленого Актом №853/12-34-17-03/24 від 06.05.2014 року, оскільки документи знаходились в зоні проведення антитерористичної операції (м. Луганськ). Однак, як це передбачено статтею 55 Конституції України, статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, має право на оскарження до суду рішень суб'єкту владних повноважень.

Позивач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача справу просила розглянути за її відсутності, в письмових запереченнях зазначила (а.с.48-50, 198-203), що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято заступником начальника ДПІ у Жовтневому районі ОСОБА_2 згідно з п.п 54.3.2. п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, за розглядом акту від 06.05.2014 № 853/12-34-17-03/24 про проведення документальної планової перевірки за період з 01.01.2011 по 31.12.2013. За результатами перевірки та відповідно до інформації компютерних баз даних та автоматизованих інформаційних систем державної податкової служби встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не підтверджено, що запасні частини, паливно-мастильні матеріали, які отримані від його контрагентів-постачальників МПП «Хобіт» та ТОВ «Укрімпексгруп» використані для здійснення підприємницької діяльності.

Крім того зазначив, що ані позивач, ані його контрагенти-постачальники не перереєструвалися на підконтрольну Україні територію, знаходяться у м. Луганську на непідконтрольній Україні території. В задоволенні адміністративного позову просила відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, приходить до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Луганської міської ради 23.10.2001, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, його взято на облік в контролюючому органі 17.12.2007 за № 18541, він є платником податку на додану вартість з 01.03.2013, що підтверджується свідоцтвом № 200109920 від 01.03.2013, індивідуальний податковий номер НОМЕР_4, місце реєстрації: 91054, Луганська область, м. Луганськ, вул. Брєстская, 7/165 (12-16).

Спірним питанням цієї справи є належність та допустимість доказів у справі, наданих стороною відповідача, а саме: копій плану проведення документальної перевірки позивача, акту перевірки, розрахунків сум оскаржених повідомлень-рішень та копій цих повідомлень-рішень, які надані відповідачем в копіях, оскільки оригінали цих документів втрачені у звязку з подіями, повязаними з АТО на території Луганської області.

Приймаючи рішення з цього питання, суд керується принципом рівності сторін адміністративного процесу перед законом і судом (ст.11 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Загальновідомим є факт проведення на території Луганської області антитерористичної операції з 14.04.2014 по день розгляду справи в суді, що не підлягає доведенню на підставі ч.2 ст.72 КАС України.

Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (відповідно до ч.3 ст.72 КАС України).

Сторонами визнається факт втрати матеріалів перевірки відповідачем та відсутності екземпляру акту перевірки та первинних документів у позивача з причин наявності обставин, повязаних з подіями АТО на території Луганської області, тому ці обставини суд вважає встановленими.

Обидві сторони, що втратили оригінали зазначених документів, знаходяться в рівних умовах і мають доводити суду обгрунтованість своїх вимог та заперечень з посиланням на всі наявні в них докази на підтвердження своїх доводів, або просити суд забезпечити наявність таких доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Так відповідачем в обгрунтування своїх заперечень надані акт, матеріали перевірки, та податкові повідомлення-рішення, що збереглися в АІС «Податковий блок» в інформаційній системі

База даних АІС «Податковий блок» офіційне законне джерело податкової інформації, так само як і електронний депозитарій актів перевірок, ведення якого передбачено наказом Міндоходів від 02.12.2013 №750 та від 09.12.2015 №970 (а.с.44-47) . Позивач, посилаючись на не допустимість таких доказів, зазначає лише, що вони не є оригіналами. Тобто посилається на недоліки форми цього документу, а не змісту. Факт своєчасного отримання екземпляру акту перевірки, оскаржених повідомлень-рішень та своєчасного ознайомлення з їх змістом визнається в заяві позивача та письмових запереченнях відповідача (а.с.160, 198-203).

Згідно зі статтею 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на вказані вимоги закону надані відповідачем докази: копії плану проведення документальної перевірки позивача, акту перевірки, розрахунків сум оскаржених повідомлень-рішень та копії цих повідомлень-рішень, які надані відповідачем, є належними, оскільки містять інформацію, що стосується предмету спору, та допустимими, оскільки одержані відповідачем в законний спосіб, а у сторін не виникає спору стосовно змісту цих документів.

Тому суд приймає надані відповідачем копії акту, матеріалів перевірки та оскаржених повідомлень-рішень, що збереглися в інформаційній системі АІС «Податковий блок» як належні докази у справі, зміст яких не оспорюється позивачем, що відповідає вимогам ст. 70 КАС України.

На підставі цих доказів суд встановлює такі обставини справи.

Зі змісту акту документальної планової виїзної перевірки дотримання позивачем вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 (акт № 853/12-34-17-03/24/НОМЕР_4 від 06.05.2014) вбачається, що перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 таких вимог законодавства, а саме:

- п. 138.1 ст. 138, п.176.1 ст.176, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ із змінами та доповненнями зависив витрати безпосередньо пов'язані з одержанням доходів всього на суму 218433,34 грн., у тому числі по періодам: 2013р - 218433,34 грн. У ході перевірки донараховано податку з доходів від підприємницької діяльності у загальній сумі - 34239,30 грн. у т.ч. по періодам 2013р - 34239.30 грн.;

- п.2 ч.І ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VІ (зі змінами та доповненнями) занизив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, у результаті чого податковим органом визначено суму боргу єдиного внеску у сумі 73744,54 грн., в тому числі по звітних періодах: 2013 рік - 73744,54 грн.;

- п.198.3, ст.198 Податкового кодексу від 02.12.10 №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) - у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 43687 грн., в тому числі за травень 2013року в сумі 4100 грн., за червень 2013року в сумі 7250 грн., за липень 2013року в сумі 10000 грн., за серпень 2013року в сумі 22337 грн (а.с.82-110).

Зазначені порушення відповідачем встановлені у звязку з не підтвердженням позивачем первинними документами дійсності господарських операцій з придбання дизельного палива у ТОВ "Укрімпексгруп" та придбання запасних частин та мастильних матеріалів у МПП Хобіт.

В ході судового засідання позивач, який ознайомився з наданою відповідачем копією акту перевірки, зауважень до змісту акту не навів, на спростування обставин, встановлених в ході перевірки належних доказів не надав, зазначивши в заяві від 14.02.2017, що всі первинні документи, в тому числі і акт перевірки ним втрачені, бо залишилися в м. Луганську, а він з червня 2014 року проживає в м. Дніпро (а.с. 160).

Отже, встановлені податковим органом обставини не підтвердження позивачем в ході перевірки первинними документами дійсності господарських операцій з придбання дизельного палива у ТОВ "Укрімпексгруп" та придбання запасних частин та мастильних матеріалів у МПП Хобіт не є спірними в цій справі, оскільки позивач не оспорює цих обставин, а відповідач на підтвердження їх наявності надав належні докази, а саме: детальну інформацію про ФОП ОСОБА_1, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відносно МПП «Хобіт», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відносно ТОВ «Укрімпексгруп», податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ТОВ «Укрімпексгруп» за 1 квартал 2013 року, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку МПП «Хобіт» за 2, 3 квартал 2013 року, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ОСОБА_1, податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік, розрахунок податкових зобовязань за 2014 рік, податкова декларація про майновий стан і доходи за 2013 рік, розрахунок податкових зобовязань за 2013 рік ( а.с.204-224).

Обгрунтованість висновків акту перевірки також підтверджена постановою Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2014 у справі № 812/10200/13-а Товариства з обмеженою відповідальністю Укрімпексгруп до Ленінської обєднаної державної податкової інспекції у м. Луганську Головного управління Міндоходів у Луганській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. Постанова набрала законної сили 01.04.2014.

На підставі акту перевірки № 853/12-34-17-03/24/НОМЕР_4 від 06.05.2014 Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Луганська Головного управління Міндоходів у Луганській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.05.2014:

- № НОМЕР_1 про збільшення податкового зобовязання з єдиного соціального внеску в розмірі 73744,54 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 3687,23 грн ( а.с.7);

- № НОМЕР_2 про збільшення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 43687,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 10921,75 грн ( а.с.8);

- № НОМЕР_3 про збільшення податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 34239,30 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 8559,83 грн. ( а.с. 9).

З інформації, зазначеної в розрахунку штрафних (фінансових) санкцій відповідно п.3 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI до податкового повідомлення-рішення від 21.05.2014 № НОМЕР_1, судом встановлено, що сума недоплати за період лютий 2014 року складає 73744,54 грн, розрахункова сума штрафних санкцій що підлягає застосуванню складає 3687,23 грн. (а.с. 79).

З інформації, зазначеної в розрахунку штрафних (фінансових) санкцій згідно п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення від 21.05.2014 № НОМЕР_2, судом встановлено, що відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість № НОМЕР_5 від 19.06.2013, звітний податковий період травень 2013 року, строк сплати 30.06.2013, податкової декларації № НОМЕР_6 від 17.07.2013, звітний податковий період червень 2013 року, строк сплати 30.07.2013, податкової декларації № НОМЕР_7 від 13.08.2013, звітний податковий період липень 2013 року, строк сплати 30.08.2013, податкової декларації № НОМЕР_8 від 18.09.2013, звітний податковий період серпень 2013 року, строк сплати 30.09.2013, сума грошового зобовязання за основним платежем становить - 43687,00 грн, за штрафними санкціями ( 25%) 10921,75 грн (а.с. 80).

З інформації, зазначеної в розрахунку штрафних (фінансових) санкцій згідно п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення від 21.05.2014 № НОМЕР_3, судом встановлено, що відповідно до податкової декларації з податку на доходи з фізичних осіб № НОМЕР_9 від 06.02.2014 за 2013 рік, строк сплати 19.02.2014, сума грошового зобовязання за основним платежем становить 34239,30 грн, за штрафними санкціями ( 25%) 8559,83 грн (а.с. 81).

Перевіривши розрахунки відповідача, суд вважає визначення позивачу податковим органом зазначених податкових зобовязаннь таким, що відповідає встановленим в акті перевірки обставинам та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

завищення розміру задекларованого відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

заниження або завищення суми податкових зобовязань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобовязань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Абзацом 6 пункту 58.1 статті 58 ПК України передбачено, що форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За приписами частин восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно із вимогами Закону № 2464-VI Позивач повинен нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі єдиний внесок.

Зазначений закон також зобов'язує Відповідача встановити розмір боргу, період виникнення та застосовувати штрафні санкції з урахуванням зазначених обставин.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16 липня 1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХІV).

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (пункт 1 статті 8 Закону № 996-ХІV).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону № 996-ХІV).

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, господарська операція являє собою дію або подію, яка веде до змін у фінансовому стані підприємства.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (тут та надалі норми Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 вказаної статті передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 198.1 та 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді або в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Вказаною нормою також встановлено вимоги до податкової накладної.

Аналіз значених норм права дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару.

Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю, а також навпаки, наявність формально оформлених документів не завжди є доказом вчинення господарської операції.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим відповідно до статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до принципу змагальності кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Отже, податковий орган довів, а позивач не спростував законності та обгрунтованості прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень щодо визначення позивачу вказаних вище податкових зобовязань. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за необгрунтованістю.

Згідно зі статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 17, 18, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луганської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.05.2014 № НОМЕР_1 про збільшення податкового зобовязання з єдиного соціального внеску в розмірі 73744,54 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 3687,23 грн; від 21.05.2014 № НОМЕР_2 про збільшення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 43687,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 10921,75 грн; від 21.05.2014 № НОМЕР_3 про збільшення податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 34239,30 грн та штрафних (фінансових) санкцій на суму 8559,83 грн. - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 19 червня 2017 року.

Суддя ОСОБА_3