Справа № 820/250/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 р.Справа № 820/250/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Курило Л.В., Русанової В.Б.

при секретарі Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. по справі № 820/250/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Інвест Сістем»

до Харківської митниці ДФС

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ «Глобал Інвест Сістем», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 807010001/2016/000049/2 від 16.12.2016 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807010001/2016/00055.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. по справі № 820/250/17 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. по справі № 820/250/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Глобал Інвест Сістемс» (покупець) та компанією «United Accredited Company» (продавець) 03.10.2016 р. укладено Договір № 299, із змінами, внесеними додатковою угодою від 26.10.2016 р., за умовами якого продавець зобов'язався виготовити та поставити покупцю поліпропіленову тканину та інші вироби для виробництва гнучкої поліпропіленової упаковки, асортимент, параметри, кількість та ціна якої визначено специфікацією до нього, а покупець оплатити та прийняти визначений товар згідно з умовами Договору. Поставка товару згідно розділу 2 Договору здійснювалася у відповідності з «Інкотермс 2000» на умовах CIF, порт Одеса, Україна. Валютою договору є долар США, загальна сума Договору складає 420000 доларів США.

На виконання умов Договору, на митну територію України відповідно до інвойсу № 3552 від 02.11.2016 р. позивачем 04.12.2016 р. ввезено товар: 1) поліпропіленова тканинна тканина рукавна, рукав 1300 мм (розрізана з однієї сторони, 50+20 (ламінація) г/м2 10000 кг (26 рулонів); 2) поліпропіленова тканинна тканина рукавна, рукав 1500 мм (розрізана з однієї сторони, 50+20 (ламінація) г/м2 5000 кг (10 рулонів).

З метою митного контролю та митного оформлення вказаного вище товару, 15.12.2016 р. позивачем подано до митного посту «Купянськ» Харківської митниці ДФС ВМД за формою МД-2 № 807010001/2016/012492, якою задекларовано імпорт товару на загальну митну вартість (фактурна вартість) 678731,33 грн. (25800 доларів США), з розрахунку: 1) 1,72 доларів США за 1 кг поліпропіленової тканинної тканини рукавної, рукав 1300 мм (розрізана з однієї сторони, 50+20 (ламінація) г/м2 * 10000 кг; 2) 1,72 доларів США за 1 кг поліпропіленової тканинної тканини рукавної, рукав 1500 мм (розрізана з однієї сторони, 50+20 (ламінація) г/м2 * 5000 кг. Митна вартість зазначеного товару була визначена позивачем виходячи з ціни контракту, тобто за основним (першим) методом.

В свою чергу, відповідач не погодився з заявленою позивачем митною вартістю товару та прийняв рішення про коригування вартості товару № 807010001/2016/000049/2 від 16.12.2016 р., яким підвищив митну загальну вартість товару до 49500 доларів США (1302217,09 грн. згідно курсу на 16.12.2016 р.), з розрахунку 0,2310 доларів США за 1 метр квадратний товару * 214285,71 м2, (або 3,30 доларів США за 1 кг тканини * 15000 кг) та, у звязку з цим, донарахував митних платежів на загальну суму 162652,36 грн., у тому числі: мито 5% - 31279,30 грн., ПДВ 20% - 131373,06 грн. Також, Харківською митницею ДФС оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807010001/2016/0005547.

З метою прискорення митного оформлення, запобігання додаткових втрат і випуску товару у вільний обіг позивачем 20.12.2016 р. було надано нову митну декларацію № 807010001/2016/012707, за результатами митного оформлення якої митний орган випустив товар у вільний обіг.

Разом з тим, не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що придбаний за умовами Договору № 299 товар ліцензуванню не підлягав та його страхування покупцем не здійснювалося.

Придбаний товар, визначений інвойсом № 3552 від 02.11.2016 р., був доставлений відповідно до умов Договору: на територію України (до порту вивантаження, м. Одеса) перевізником NYK line., що підтверджується коносаментом NYKSJEDS01460500 від 18.11.2016 р.; по території України (до місця митного оформлення, м. Купянськ) перевізником ТОВ «ОСОБА_1 ЛОГІСТІК», що підтверджується міжнародною ТТН CMR № 148 від 02.12.2016 р.

Відповідно п. 3 специфікації № 1 від 03.10.2016 р. до Договору № 299 умови оплати складають 100% передплату, яка відповідно платіжного доручення № 61 від 03.11.2016 р. виконана позивачем у повному обсязі.

На підтвердження заявленої митної вартості товарів, що поставлялися відповідно до умов Договору № 299 позивачем подано: зовнішньоекономічний Договір № 299 від 03.10.2016 р. з додатковою угодою від 26.10.2016 р.; специфікацію від 03.10.2016 р. (додаток № 1 до Договору); рахунок-фактура (інвойс) № 3552 від 02.11.2016 р.; коносамент NYKSJEDS01460500 від 18.11.2016 р.; платіжне доручення № 61 від 03.11.2016 р.; страховий поліс 1/1/30/2/16/1271 від 16.11.2016 р.; сертифікат про походження товару № НОМЕР_1 від 02.11.2016 р.; сертифікати якості; пакувальний лист від 02.11.2016 р.; міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 148 від 02.12.2016 р.

Крім вказаних вище документів, позивачем додатково було надано до митного органу: лист експедитора ТОВ «ОСОБА_1 Логістік» № 9 від 05.12.2016 р.; виписку з бухгалтерської документації № 1492 від 02.12.2016 р.; лист № 1499 від 12.12.2016 р.; прайс-лист від 01.10.2016 р.; митна декларація країни відправлення № 78824 від 07.11.2016 р.; коригування до інвойсу від 01.12.2016 р.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що серед документів, наданих декларантом під час митного оформлення товару позивача, було платіжне доручення № 61 від 03.11.2016 р., у графі «Призначення платежу» якого зазначено реквізити контракту № 299 від 03.10.2016 р. та проформи-інвойсу № 1120 від 04.10.2016 р, що не надавався декларантом до митниці під час митного оформлення. Натомість до митниці було надано комерційний інвойс № 3552 від 02.11.2016 р. яким передбачено умови оплати: повна оплата протягом 45 днів з моменту виписки коносаменту.

Лист продавця щодо коригування комерційного інвойсу № 3552 від 02.11.2016 р. згідно якого у цьому інвойсі слід вважати вірними умови оплати: 100% передоплату, датований лише 01.12.2016 р., тобто вже після дати здійснення оплати платіжним дорученням №61 від 03.11.2016.

Вищезазначене викликало сумніви у митного органу стосовно того, що платіжним дорученням № 61 від 03.11.2016 р. підтверджується оплата саме товару, що надійшов на адресу позивача за комерційним інвойсом № 3552 від 02.11.2016 р. та призвело до того, що платіжне доручення № 61 від 03.11.2016 р. не могло бути прийняте Харківською митницею ДФС як документ, що належним чином підтверджує заявлену декларантом митну вартість товарів, при тому, що в разі, якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, є документами, які подаються декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраний метод її визначення, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.53 МК України.

При цьому, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.2.2 глави 2 Положення № 216 платник заповнює у платіжному дорученні реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи на підставі яких здійснюється перерахування коштів.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно абз. 15 п. 2.1 глави 2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 р. № 216 (далі Положення № 216), платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов'язково має містити реквізити, зокрема, призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави).

Відповідно п. 2.2 глави 2 Положення № 216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

З наведеного вбачається, що жодних вимог щодо обовязковості зазначення у графі «Призначення платежу» реквізитів специфікації, проформи інвойсу чи інвойсу не встановлено, що спростовує твердження апелянта в цій частині.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі також зазначив, що додатково надані позивачем документи містять певні недоліки, а саме: 1) виписка з бухгалтерської документації № 1492 від 02.12.2016 р. відображає оборотно-сальдову відомість по рахунку 3712 за грудень 2016 року, при тому, що специфікація та проформа-інвойс датовані жовтнем 2016 року, а платіжне доручення та комерційний інвойс, надані декларантом до митниці, датовані листопадом 2016 року; 2) прайс-лист від 01.10.2016 р. відображає пропозицію, щодо вартості продукції у листопаді при тому, що специфікація та проформа-інвойс датовані жовтнем 2016 року; 3) висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 26.12.2016 р. № 4638 поданий до митниці разом із заявою декларанта від 27.01.2017 р. № 1571 при тому, що у вказаному висновку зазначено про його дійсність протягом 30 діб від дати видачі та про його консультаційний характер.

Судовим розглядом встановлено, що у графі 33 рішення митного органу, в обґрунтування причин, через які заявлену позивачем митну вартість не може бути визнано на підставі ст. ст. 54, 55, 57, 58, 59 МК України вказано на: невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, у звязку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також у звязку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у звязку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України та вимогою декларанта надати рішення про коригування; не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні, подібні товари; інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару, на матеріал та витрат, понесених виробником у звязку з виробництвом товару.

Колегія суддів зазначає, що право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з підстав, що визначені ч. 3 ст. 53 МК України: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Реалізація наданого митному органу права на витруювання додаткових документів потребує зазначення ним конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів с непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що за результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів, наданих декларантом під час митного оформлення, було виявлено, що ці документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що стало підставою для застосування ч. 3 ст. 53 МК України.

В той же час, відповідачем не вказано, які саме розбіжності та які саме відомості не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що імпортувався підприємством позивача, а тому, не наведення відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про помилковість висновків відповідача щодо необхідності витребування додаткових документів.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі також послався на те, що відповідно до пп. 2.5 п. 2 розділу 2 Методичних рекомендацій, було здійснено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

За результатом такого порівняння було встановлено, що згідно наявної у митниці цінової інформації ЄАІС ДФСУ про факти митних оформлень заявлена позивачем митна вартість товару була меншою, ніж рівень митної вартості на подібні товари оформлені іншими митницями ДФС в час, найближчий до часу експорту оцінюваного товару.

Встановлення зазначеної розбіжності у рівні митної вартості товарів, заявленої декларантом, та рівні митної вартості товарів, що вже оформлені у митному відношенні, також призвело до обґрунтованого сумніву в об'єктивності митної вартості товару позивача, заявленої у митній декларації, що на думку апелянта свідчить про те, що підставою для запиту у декларанта додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України стали обґрунтовані підстави митного органу вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів у відповідності до вимог ст. 54 МК України.

У звязку з вищевикладеним, 15.12.2016 р. на адресу декларанта посадовою особою митниці був направлений запит щодо надання додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України. На вказаний запит до Харківської митниці ДФС було надано Виписку № 1492 від 02.12.2016 р. та митну декларацію арабською мовою без перекладу.

Враховуючи, що зі змісту документів, наданих декларантом під час митного оформлення та додатково на запит митниці, Харківська митниця ДФС не змогла дійти висновку про усунення вищевказаних розбіжностей та належне документальне підтвердження обєктивних даних, на підставі яких обчислюється митна вартість товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) згідно вимог ст. 58 МК України, у відповідності до вимог п. 5 ст. 55 та п. 4 ст. 57 МК України в порядку консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі, на адресу декларанта було направлено електронне повідомлення , яким доводилось, що митна вартість на подібний товар складає 3,30 дол.США за кг.

У відповідь на вказане повідомлення від позивача до Харківської митниці ДФС надійшов лист № 1508 від 16.12.2016 р., яким ТОВ «ГЛОБАЛ ІНВЕСТ СІСТЕМС» повідомляло про надання до митниці документів на підтвердження заявленої митної вартості та просило прийняти рішення щодо здійснення подальшого митного оформлення або про відмову у митному оформленні відповідно до ч. 1 ст. 255 МК України.

На думку апелянта, документи, подані декларантом до Харківської митниці ДФС разом з вищевказаною митною декларацією містили розбіжності, не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а документами, додатково наданими декларантом до Харківської митниці ДФС не було усунуто зазначені розбіжності та не було спростовано сумніви митниці в обєктивності заявленої митної вартості товарів, у звязку з чим, Харківською митницею ДФС було прийняте рішення про неможливість застосування до товарів позивача, заявлених до митного оформлення за вказаними ЕМД, основного методу визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються і прийнято рішення про коригування митної вартості товарів було прийняте за другорядним (резервним) відповідно до положень ст. 64 МК України.

За твердженням апелянта, в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів №807010001/2016/000049/2 від 16.12.2016 зазначено обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст. 54, 55, 57, 58, 59, 60, 62, 63 МК України, джерело інформації, використаної при коригуванні митної вартості та розрахунок митної вартості, а саме: джерелом інформації для вказаного рішення про коригування митної вартості товарів слугувала наявна у митного органу цінова інформація щодо вартості подібних товарів за даними ЄАІС: митна декларація № 807110000/2016/014484 від 05.11.2016 р., яка оформлена за найменшою митною вартістю з усіх фактів митного оформлення подібних товарів, інформація про які наявна у Харківської митниці ДФС.

Колегія суддів зазначає, що співставність зовнішньоекономічної операції, з операцією митної декларації за якою здійснювалося коригування (№ 807110000/2016/014484 від 05.11.2016 р) має проводитися не лише за таким критерієм, як збіг у часі імпорту оцінюваних товарів, а й таких критеріїв, як умови поставок, умови та порядок здійснення розрахунків, країни постачальника, обєму партій товару, віддаленість постачальників від порту відправлення тощо.

Судовим розглядом встановлено, що умови та предмет зовнішньоекономічної операції позивача не можуть бути співставлені з умовами та предметом зовнішньоекономічної операції митної декларації за якою здійснювалося коригування (№ 807110000/2016/014484 від 05.11.2016 р.), оскільки ці операції містять суттєві відмінності по певним критеріям, а саме: 1) постачальник підприємства позивача - United Accredited Company є одним із найбільших на Близькому Сході заводом по виробництву гнучкої упаковки та тканої тканини, в той час як у співставній операції - постачальник (SEHA KOLTUK SAN.TIC.LTD.STI) є виробником меблів; 2) відрізняються обєм (кількість) імпортованого товару (15000 кг та 20 кг); 3) країна постачання (Королівство Саудівська Аравія і Туреччина); 4) умови поставки товару (CIF Одесса та СРТ-Харків); метод визначення митної вартості товару (Основний - за ціною договору (контракту) та Резервний метод);

Також слід зауважити, що у співставних операціях відрізняються договори за кодом класифікатору документів Розділ 4 «Договори та інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами» - позивач здійснює митне оформлення товару, імпортованого за договором з його виробником (код документу 4104) на підтвердження чого були надані сертифікати якості на продукцію та сертифікат походження товару, виданий уповноваженою організацією, а за декларацією № 807110000/2016/014484 від 05.11.2016 р. товар імпортувався за договором не з його виробником (код документу 4100).

Наведене свідчить про те, що вказані вище спів ставні операції не можуть вважатися подібними (аналогічними), у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 55 МК України.

Що стосується посилання митного органу на надання позивачем митної декларації арабською мовою без перекладу, колегія суддів зазначає, що відповідно приписів ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про засади державної мовної політики» держава сприяє розвитку багатомовності, вивченню мов міжнародного спілкування, насамперед тих, які є офіційними мовами Організації Об'єднаних Націй, ЮНЕСКО та інших міжнародних організацій.

Оскільки однією з пяти офіційних мов ООН є арабська, надання позивачем документів до митного органу на арабській мові здійснювалося у межах правил, встановлених МК України.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі - продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу положень ч. 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно із положеннями ч.ч. 4-6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості,правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов'язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Окрім того, відповідно до положень п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товарів подано необхідні та достатні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

В свою чергу, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти заявленого позову, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у декларації митної вартості було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Посилання контролюючого органу, як на підставу правомірності винесення оскаржуваних рішень, на факт неподання позивачем додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки витребувавши додаткові документи відповідач не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верхового Суду України від 29.05.2012 р. у справі № 21-91а12.

В силу ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність у митного органу встановлених законом підстав для відмови позивачу у митному оформленні товару.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується та обставина, що подані декларантом документи чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь постачальника.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що прийняття Харківською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товарів №807010001/2016/000049/2 від 16.12.2,016 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 807010001 /2016/00055 є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Враховуючи те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. по справі № 820/250/17 прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. по справі № 820/250/17 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017р. по справі № 820/250/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Інвест Сістем» до Харківської митниці ДФС, про скасування рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 23.06.2017 року.