Справа № 826/14243/16
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12 червня 2017 року 12:22 год. № 826/14243/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Щербань Є.В.,

позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Прокурора Київської області ОСОБА_9, Прокуратури Київської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення шкоди та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовами, об'єднаними ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2017 в одне провадження, в яких просить:

- визнати протиправною бездіяльність прокурора Київської області ОСОБА_9., яка полягає в не наданні основної частини чергової щорічної відпустки з 01.09.2016 та з 15.09.2016;

- стягнути з прокурора Київської області ОСОБА_9. заподіяну неправомірною бездіяльністю моральну шкоду у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн.;

- зобов'язати прокурора Київської області ОСОБА_9. публічно вибачитися перед позивачем за свою протиправну бездіяльність шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному інтернет-сайті прокуратури Київської області (kobl.kp.gov.ua).

Позов обґрунтовано порушенням прокурором Київської області ОСОБА_9. вимог ст.ст. 2, 10 Закону України "Про відпустки", ст. 79 Кодексу законів про працю України (КЗпП), ст. 82 Закону України "Про прокуратуру" з огляду на ненадання позивачу основної частини чергової щорічної відпустки відповідно до поданих ним заяв від 11.08.2016 та від 06.09.2016 і затвердженого графіку черговості надання щорічних відпусток працівникам Києво-Святошинської місцевої прокуратури. Позивач зазначає, що не надання йому відпустки негативно вплинуло на членів його сім'ї, викликало у нього глибоке психічне напруження, відчуття несправедливості та розчарування, у зв'язку з чим він оцінює моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Під час розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги з наведених підстав.

Представник відповідачів не визнав позовних вимог, надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в частині визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди, а в частині зобов'язання публічного вибачення - закрити провадження у справі. В обґрунтування заперечень представник відповідачів зазначає, що на час подання позивачем заяв про надання відпустки проводилися службові розслідування щодо фактів неналежного виконання працівниками Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури своїх обов'язків та вимог законодавства, тому існувала службова необхідність, яка вимагала присутності позивача на своєму робочому місці, оскільки згідно розподілу обов'язків між заступниками керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури позивач відповідав за організацію нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство на території Ірпеня, зокрема. Представник відповідачів посилається на п. 3.5 наказу Генеральної прокуратури України від 24.09.2014 №104 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України", згідно з яким службове розслідування проводиться у строк не більше одного місяця з дня його призначення, у який (строк) не враховується час перебування особи, стосовно якої проводиться розслідування (перевірка), у відпустці або на лікуванні. Представник відповідачів зазначає, що службове розслідування закінчено у січні 2017р., за наслідками якого за неналежне виконання службових обов'язків позивачу оголошено догани наказами прокурора Київської області №17к від 24.10.2016 та №19к від 12.12.2016. Також представник відповідачів зазначає, що у період з 03.10.2016 по 21.10.2016 позивач був тимчасово непрацездатний, а наказом прокурора Київської області від 12.12.2016 №1229к позивачу надано щорічну відпустку за період роботи з 15.12.2015 по 15.12.2016 тривалістю 30 календарних днів з 13.12.2016 по 13.01.2017. Щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди представник відповідачів зазначає про відсутність свідчень чи інших доказів про форму, вид та ступінь моральних чи фізичних страждань або шкоду здоров'ю. Щодо закриття провадження у справі в частині зобов'язання публічного вибачення представник відповідачів посилається на те, що захист честі і гідності здійснюється у порядку цивільного судочинства згідно з 15 ЦПК України.

За клопотання позивача судом допитані наступні свідки.

ОСОБА_5, який на час подання позивачем заяв про надання щорічної основної відпустки працював виконуючим обов'язки начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Київської області. Свідок зазначив, що заяви позивача про надання відпустки від 11.08.2016 та від 06.09.2016 надійшли до прокуратури Київської області своєчасно; зауважень до їх оформлення не було; проект наказу про надання відпустки готувався і доповідався ним керівнику прокуратури Київської області, однак з яких конкретно причин відпустка не була позивачу надана, ким і коли конкретно повідомлявся позивач про таке рішення свідок пригадати не може за спливом часу.

ОСОБА_6, яка на час подання позивачем заяв про надання щорічної основної відпустки працювала заступником начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Київської області. Свідок зазначила, що їй відомо про находження заяв позивача про надання відпусток у вересні 2016р., подальше супроводження цих заяв здійснювалося керівником підрозділу - ОСОБА_5, обставини чого свідку не відомі.

ОСОБА_7, яка на час подання позивачем заяв про надання щорічної основної відпустки працювала прокурором відділу роботи з кадрами прокуратури Київської області. Свідок зазначила, що їй відомо про находження заяв позивача про надання відпусток у вересні 2016р., підготовку проекту наказу про надання позивачу відпустки, подальше супроводження цих заяв здійснювалося керівником підрозділу - ОСОБА_5, обставини чого свідку не відомі.

Заслухавши пояснення позивача і представника відповідачів, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено і підтверджується наявною у справі копією наказу прокурора Київської області від 14.12.2015 №2449к, що позивача призначено з 15.12.2015 на посаду заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Судом встановлено і підтверджується наявними у справі копіями графіку черговості надання щорічних відпусток оперативним працівникам Києво-Святошинської місцевої прокуратури на 2016 рік і листа Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 12.03.2016 №4692 вих-16 про направлення вказаного графіку на адресу прокуратури Київської області, що щорічна основна відпустка позивача у 2016р. передбачена у вересні.

Судом встановлено і підтверджується наявними у справі копіями заяви ОСОБА_3 від 06.09.2016, супровідних листів Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 11.08.2016 №15774 вих-16 та від 06.09.2016 №1747 вих-16, реєстрів Києво-Святошинської місцевої прокуратури відправки до прокуратури вищого рівня №[11-37]922-16 за 12.08.2016 та №[11-37]1057-16 за 06.09.2016, що позивач звернувся до прокурора Київської області ОСОБА_9. із заявами від 11.08.2016 та від 06.09.2016 про надання щорічної відпустки за період роботи 2015-2016 рр. тривалістю 30 календарних днів з 1 вересня та з 15 вересня 2016р. відповідно з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових потреб, які (заяви) були одержані прокуратурою Київської області.

Судом встановлено, що щорічна відпустка позивачу у вересні 2016р., згідно поданих ним заяв від 11.08.2016 і від 06.09.2016 та затвердженого графіку, надана не була.

Судом встановлено і підтверджується наявною у справі скаргою ОСОБА_3 від 20.09.2016, що позивач 31.08.2016 та 20.09.2016 звертався до Генерального прокурора України Луценка Ю.В. із скаргами на дії прокурора Київської області ОСОБА_9. щодо не надання щорічної основної відпустки з 01.09.2016. Листом Генеральної прокуратури України від 30.09.2016 №11/1-27084-15, копія якого наявна у справі, позивачу надана відповідь, в якій повідомлено про те, що за результатами проведеної перевірки наведені у зверненні доводи знайшли своє підтвердження і з огляду на виявлені порушення вимог ст. 10 Закону України "Про відпустки" та ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині безпідставної відмови у наданні щорічної відпустки, прокурору області надіслано листа з вимогою негайного усунення виявлених порушень та недопущення їх у подальшому. Одночасно позивачу повідомлено про те, що питання про притягнення прокурора Київської області до відповідальності буде вирішуватися у встановленому законодавством порядку за результатами планової перевірки стану організації роботи з кадрами в органах прокуратури цієї області, яка на той час проводилася працівниками Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України, у т.ч. з урахуванням порушень законів, виявлених при розгляді звернень позивача.

Як пояснив представник відповідачів суду, прокурора Київської області було позбавлено премії.

Також судом встановлено і підтверджується наявною у справі копією наказу прокурора Київської області ОСОБА_9. від 12.12.2016 №1229к, що позивачу була надана щорічна основна відпустка за період роботи з 15.12.2015 по 15.12.2016 тривалістю 30 календарних днів (без урахування святкових днів) з 13.12.2016 по 13.01.2017 з виплатою матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на для оздоровлення.

Спірні правовідносини виникли у сфері відпусток і стосуються ненадання позивачу, як прокурору, щорічної основної відпустки.

Статтею 45 Конституції України закріплено право кожного, хто працює, на відпочинок, яке, як зазначено у цій статті, забезпечується наданням, у тому числі, оплачуваної щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (ч. 1). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених ст. 24 цього Закону (ч. 3).

Відповідно до ст. 10 цього Закону право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві (ч. 5). Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку (ч. 10). Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (ч. 11).

Аналогічні вимоги визначені у ч.ч. 1, 4, 5 ст. 79 КЗпП.

Статтею 82 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" передбачено, що прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора (ч. 1). Для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки (ч. 4).

Як вбачається із встановлених судом фактичних обставин цієї справи, на час подання позивачем заяв про надання відпустки він працював на посаді заступника прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури, безперервний строк роботи на якій перевищував 6 місяців, а тому згідно із ст. 45 Конституції України, ст. 2, ч. 5 ст. 10 Закону України "Про відпустки", ч. 1 ст. 79 КЗпП, ст. 82 Закону України "Про прокуратуру" позивач мав право на щорічну основну відпустку повної тривалості (30 календарних днів). Враховуючи дане право позивача, зважаючи на те, що згідно графіку черговості надання відпусток щорічна основна відпустка позивача передбачена у вересні 2016р., а також беручи до уваги своєчасне подання і належне оформлення позивачем заяв про надання щорічної основної відпустки, суд констатує правомірність дій позивача і наявність необхідних законних підстав для надання йому щорічної основної відпустки. Водночас відповідач - прокурор Київської області, як керівник регіональної прокуратури, всупереч вищенаведених норм законів не надав позивачу щорічної основної відпустки, чим порушив його право на відпочинок.

Заперечення представника відповідачів не спростовують вищенаведених обставин і не доводять правомірність не надання позивачу щорічної основної відпустки згідно поданих ним заяв та затвердженого графіку.

Посилання представника відповідачів на службові розслідування, призначені 11.08.2016 і 29.08.2016 за фактами незаконних дій окремих працівників Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури, та у зв'язку з цим службову необхідність присутності позивача на своєму робочому місці, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідних законних підстав, які б передбачали можливість не надання відпустки позивачу у такому випадку, представником відповідачів не вказано. Пункт 3.5 наказу Генеральної прокуратури України від 24.09.2014 №104 "Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України", на який представник відповідачів посилається у своїх запереченнях, таких вимог не містить. Крім того, лише зазначивши про необхідність присутності позивача на робочому місці, проти якої (необхідності) в ході розгляду справи заперечував позивач, представник відповідачів відповідних доказів, які б переконливо свідчили обов'язкову участь (присутність) позивача на робочому місці у період запланованої відпустки, не надав.

Посилання представника відповідачів на можливість відкликання працівника з відпустки, що передбачено ч. 3 ст. 12 Закону України "Про відпустки", ч. 4 ст. 82 Закону України "Про прокуратуру", а також на те, що згідно із ст. 11 Закону України "Про відпустки" забороняється не надання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд і на те, що позивач використав своє право на відпустку у минулому році, за попереднім місцем роботи, суд відхиляє, оскільки вказані посилання не стосуються фактичних обставин справи і суті спору. З цих же мотивів суд відхиляє посилання представника відповідачів на те, що позивач був тимчасово непрацездатний у період з 03.10.2016 по 21.10.2016.

Посилання представника відповідачів на те, що позивачу були оголошені догани наказами прокурора Київської області №17к від 24.10.2016 та №19к від 12.12.2016, а також те, що позивачу була надана щорічна основна відпустка у грудні 2016р. згідно з наказом прокурора Київської області ОСОБА_9. від 12.12.2016 №1229к, не спростовує допущених відповідачем порушень щодо не надання позивачу відпустки у вересні 2016р. і не доводить правомірність оскаржуваної бездіяльності.

Твердження представника відповідача на те, що позивач, як учасник бойових дій, має право на додаткову відпустку згідно із ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", але у своїх заявах не зазначав про надання йому такої відпустки, суд відхиляє як помилкові. Як вбачається зі змісту заяви позивача від 06.09.2016, він послався на п. 12 ст. 12 вказаного Закону в частині права на використання чергової щорічної відпустки у зручний для себе час, а не права на додаткову відпустку, як помилково зазначив представник відповідачів.

Інших аргументованих доводів і доказів, які б спростовували доводи позивача і надані ним докази, представник відповідачів не надав.

Таким чином, враховуючи, що обставини не надання щорічної основної відпустки, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, і відповідач не спростовував доводів позивача і наданих ним доказів та не довів правомірності своїх дій, а також, беручи до уваги, що питання надання відпустки працівникам вирішується керівником регіональної прокуратури, суд дійшов висновків про обґрунтованість вимоги про визнання протиправної бездіяльності відповідача - прокурора Київської області ОСОБА_9. і про необхідність задоволення даної вимоги.

Водночас суд не вбачає достатніх підстав для задоволення інших позовних вимог

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Погоджуючись із запереченнями представника відповідачів, суд дійшов висновку, що в частині стягнення з прокурора Київської області на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 грн., позивачем, який зазначив про глибоке психічне напруження, відчуття несправедливості та розчарування, не доведено понесення ним глибоких фізичних і душевних страждань. На переконання суду констатація судом факту і визнання судом допущення прокурором Київської області протиправної бездіяльності є належним і достатнім способом захисту порушеного права.

Вимога про зобов'язання прокурора Київської області вчинити певні дії, а саме публічно вибачитися перед позивачем за свою протиправну бездіяльність шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному інтернет-сайті прокуратури Київської області (kobl.kp.gov.ua), не підлягає задоволенню з огляду на недоведеність позивачем наявності у відповідача відповідних владних управлінських повноважень для вчинення таких дій, про які просить позивач. Дана вимога не розглядається судом у контексті захисту честі, гідності і ділової репутації позивача, що, як вірно зазначив представник відповідачів, здійснюється у порядку цивільного судочинства, а виключно з точки зору можливості здійснення таких владних управлінських дій відповідачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 69-71, 76, 77, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_3.

2. Визнати протиправною бездіяльність Прокурора Київської області ОСОБА_9 щодо не надання ОСОБА_3 основної частини чергової щорічної відпустки з 01.09.2016 та з 15.09.2016.

3. Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні адміністративного позову в іншій частині.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова мо-же бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії її повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко