Справа № 805/1204/17-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року справа №805/1204/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Васильєвої І.А., суддів: Василенко Л.А., Ястребової Л.В., за участю секретаря судового засідання Терзі Д.А., представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 р. у справі № 805/1204/17-а (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_3 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення рішення форми Ф № 3303-15 від 17.10.16 року (а.с.4-7).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Суд першої інстанції частково скасував податкове повідомлення рішення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області форми Ф № 3303-15 від 17.10.16 р. у частині визначення ОСОБА_3 суми податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 39890,95 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив (а.с.61-62).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з урахування уточнення просив, скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог в розмір 39890,95 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в цій частині. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.64-65, 76-77).

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що договором було визначено, що він укладено з 08.10.2013 року до 08.10.2023 року. Позивач на обліку у відповідача перебуває з 17.10.2014 року, станом на зазначену дату від позивача відсутні будь-які надходження з орендної плати фізичних осіб. Отже, відповідачем на підставі пункту 102.1 статті 102 та статті 288 ПК України правомірно було сформовано податкове повідомлення рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач у судове засідання не зявися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

24 грудня 2013 року між позивачем (орендар) та Маріупольською міською радою (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.12-16).

Відповідно до п.1.1 Договору, орендодавець, згідно до рішення Маріупольської міської ради від 08 жовтня 2013 року № 6/30-3779, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, 55 у жовтневому районі міста Маріуполя.

За пунктом 2.1 Договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0,5589 га.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що договір укладено на 10 років (з 08.10.2013 року до 08.10.2023 року).

Згідно з п. 4.1 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1085,48 грн./м2.

Пункт 4.3 договору встановлює, що орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки за рік.

Відповідно до п.4.7 Договору, за період з дня прийняття рішення Маріупольської міської ради про виділення земельної ділянки до дня державної реєстрації цього договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем до бюджету у розмірі, передбаченому цим договором, без нарахування пені.

За пп.9.2.4 п.9.2 Договору, орендар зобовязаний після отримання примірника договору оренди протягом 30 днів сплатити до бюджету орендну плату за земельну ділянку у розмірі, передбаченому договором, за період з дня прийняття рішення Маріупольської міської ради до дня державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (без нарахування пені).

За пп.9.2.8 п.9.2 Договору, орендар зобовязаний сплачувати орендну плату в порядку та у строки, передбачені договором.

Пунктами 13.1 та 13.2 Договору передбачено, що зміст статті 12, 93, 124 Земельного кодекс України сторонам договору відомо. Цей договір набуває чинності відповідно до ст.. 3, , 5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після його підписання сторонами та державної реєстрації.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 15603852 від 27.12.2013 року, зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,5589 га., дата державної реєстрації 27.12.2013 року 15:22 год., підстава договір оренди від 24.12.2013 року, строк дії 08.10.2013 року (а.с.50).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивачем орендна плата фізичних осіб за земельну ділянку за 2013 та 2014 роки не сплачувалась.

Відповідно до матеріалів справи, позивач перебуває на облік до Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області з 17.10.2014 року.

17 жовтня 2014 року Жовтневою ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій сформоване податкове повідомлення - рішення форми Ф № 3303-15, яким згідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, визначено суму податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму 224386,56 грн. Зазначене податкове повідомлення рішення було спрямовано на адресу позивача та було повернуто за закінченням строку зберігання 25.11.2014 року (а.с.43).

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням рішенням позивач звернувся з позовом

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог про скасування спірного податкового повідомлення рішення в частині нарахування суми орендної плати у розмірі 184495,61 грн. за період з 27.12.13 р. до 31.12.14 р., виходив з правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 08.10.13 р. - 26.12.13 р. спірна земельна ділянка не могла бути обєктом оподаткування відносно позивачки, оскільки позивачка ще не стала платником податку щодо вказаної земельної ділянки через відсутність реєстрації права користування, отже, у вказаний період були відсутні такі елементи податку, як платник податку та обєкт оподаткування.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно з положеннями п. 288.1 - 288.3 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

За п. 288.4 зазначеної статті, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 288.7 статті 288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 287.1 - 287.2, 287.5 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Отже, позивач зобовязаний сплачувати визначені в поданих податкових деклараціях узгоджені податкові зобовязання.

Отже, зазначеними нормами передбачено, що землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Також, положеннями статті 288 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата за земельну ділянку нараховується на підставі договору оренди, який встановлює розмір та умови внесення орендної плати.

Колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми та умовам такого договору.

За ч.1 статті 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із частиною 1 та 5 статті 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статей 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Зазначене відповідає правовій позиціє Верховного суду України викладеній в постанові від 13.06.2016 року по справі № 6-643цс16.

Таким чином, після державної реєстрації договору оренди землі сторони прийняли на себе права та обовязки визначені в укладеному договорі оренди.

Як зазначалось, п.4.7 та пп.9.2.4 п.9.2 Договору було визначено обовязок позивача сплатити орендну плату за земельну ділянку у розмірі, передбаченому договором, за період з дня прийняття рішення Маріупольської міської ради (08.10.2013 року, рішення Маріупольської міської ради від 08 жовтня 2013 року № 6/30-3779) до дня державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (26.12.2016 року).

Отже, підписуючи вказаний договір оренди та проведенням його державної реєстрації, позивач взяв на себе зобовязання щодо сплати орендної плати за землю у тому числі за період з 08.10.2013 року по 26.12.2013 року.

Колегія суддів зазначає, що Податковим кодексом України встановлено, що договір оренди встановлює розмір та умови внесення орендної плати, яка нараховується на підставі цього договору. Тобто, вищезазначене на суперечить вимогам ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що факт несплати сум орендної плати за період 27.12.13 р. по 31.12.14 р. позивачем не заперечувався.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку що відповідачем правомірно у спірному податковому повідомлення рішенні визначено суму орендної плати за період з 08.10.2013 р. до 31.12.14 р. у розмірі 224386,56 грн., що обумовлю відмову в задоволені позову.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, рішення підлягає скасування, з прийняття нового про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 р. у справі № 805/1204/17-а, задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 р. у справі № 805/1204/17-а, - скасувати

Прийняти нову постанову.

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення рішення форми Ф № 3303-15 від 17.10.16 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 21 червня 2017 року.

Головуючий суддя: І.А. Васильєва

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_4