Справа № 357/1870/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/1870/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я.
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області у прийнятті документів ОСОБА_2 для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зобов'язано управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи ОСОБА_2 для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зобов'язано виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи та внести подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зобов'язано Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути вказане подання про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує відсутністю правових підстав для віднесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

З довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0517198 вбачається, що за наслідками первинного огляду ОСОБА_2 19 листопада 2015 року позивачу встановлено з 19 листопада 2015 року 2 групу інвалідності у зв'язку з загальним захворюванням.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25 грудня 2015 року №6195 на засіданні №31 від 17 грудня 2015 року розглянуто звернення ОСОБА_2 та встановлено, що захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

За наслідком звернення позивача до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради з заявою щодо видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, листом від 10 лютого 2017 року №835 ОСОБА_2 повідомлено, із посиланням на роз'яснення департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 27 березня 2015 року №05-49-709, що у зв'язку з внесенням змін до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виключенням з нього зони посиленого радіоекологічного контролю відсутня можливість встановлення позивачу статусу особи віднесеної до 1 категорії, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення, оскільки з 01 січня 2015 року через відсутність зони посиленого радіоекологічного контролю втрачено статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачі відмовляючи позивачу у вирішенні питання щодо надання їй відповідного статусу, діяли всупереч приписам норм Законів України та підзаконних нормативно-правових актів.

Колегія суддів за наслідками апеляційного перегляду дійшла наступних висновків:

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, серед іншого, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п.4 ч.1 ст.11 наведеного Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Пунктами 1, 4 ч.1 ст.14 вказаного Закону передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та з 30 березня 2017 року їй встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

В той же час, режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», абз.5 ч.2 ст.2 наведеного Закону (в редакції, що була чинної до 01 січня 2015 року) визначалось, що зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

В подальшому, статтею 2 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII абз.5 ч.2 ст.2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю, виключений.

Вказаним Законом також виключено ст.2 (Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій) та ст.23 (Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Внесені Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII зміни набули чинності 01 січня 2015 року.

Таким чином, на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, та інвалідності позивач не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки така зона з 01 січня 2015 року відсутня, а тому з 01 січня 2015 року позивач не являється потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п.2 наведеного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до п.10 вказаного Порядку видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 30 березня 2017 року внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0769462. Таким чином, на час звернення позивача до управління соціального захисту населення щодо видачі посвідчення (10 січня 2017 року) та на час надання управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради (10 лютого 2017 року) відповіді щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення ОСОБА_2 не мала передбачених чинним законодавством документів, а саме довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи, що свідчить про передчасність звернення до відповідача та правомірність дій останнього.

З огляду на встановлені обставини та норми чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що на момент встановлення інвалідності та причинного зв'язку хвороби ОСОБА_2 з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, а також звернення позивача з заявою щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, позивач не мала статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а отже, відмовляючи ОСОБА_2 у встановленні їй статусу та видачі посвідченні особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації - задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.