Справа № 712/1688/17
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/1688/17 Головуючий у 1-й інстанції: Троян Т.Є.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Бужак Н.П. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області , в якому просив:

- скасувати постанову про накладення штрафу в сумі 10200 грн. від 27.01.2017;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 12800 грн. від 27.01.2017;

- скасувати постанову про стягнення виконавчих витрат в сумі 99,58 грн. від 27.01.2017;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за постановою № 51524752 та стягнення виконавчого збору в сумі 12800 грн;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за ? постановою № 51524752 та стягнення штрафу в сумі 5100 грн;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за і постановою № 51524752 та стягнення штрафу в розмірі 10200 грн;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за постановою № 51524752 та стягнення виконавчих витрат в сумі 99,58 грн.

Відповідно до вступної та резолютивної частин постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково:

- скасовано постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 10 200 грн від 27.01.2017 (ВП 51524752);

- скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за постановою № 51524752 та стягнення штрафу в розмірі 10 200 грн.

Згідно повного тексту постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року позов задоволено частково:

- скасовано постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 10 200 грн від 27.01.2017 (ВП 51524752);

- скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за постановою № 51524752 та стягнення штрафу в розмірі 5 100 грн;

- скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за постановою № 51524752 та стягнення штрафу в розмірі 10 200 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд змінити постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог та скасувати решту постанов відповідача, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 05.02.2015 по справі №712/327/15-а зобов'язано управління Пенсійного фонду в м. Черкасах Черкаської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи у обсязі не нижче 10 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи в обсязі 100% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 15.07.2014.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 вказана постанова залишена без змін.

У відділі примусового виконання рішень знаходився виконавчий лист №712/327/15-а, виданий 27.10.2015 Соснівським районним судом міста Черкаси по згаданій вище справі.

На адресу відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області надійшов лист УПФУ в м. Черкаси Черкаської області від 15.07.2016 №10975/12 про виконання рішення суду, згідно якого позивач повідомив про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 та нарахування до сплати 4781,12 грн. Виплата зазначених сум буде проведена при надходженні коштів з Державного бюджету.

27.01.2017 відповідачем у межах виконавчого провадження № 51524752 винесено постанови:

- про накладення штрафу в сумі 10 200 грн;

- про стягнення виконавчого збору на суму 12 800 грн;

- про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 99,58 грн;

31.01.2017 відповідачем прийняті постанови про відкриття окремих виконавчих проваджень:

- № 53310947 з примусового виконання постанови від 17.11.2016 про накладення штрафу на суму 5 100 грн.

- №53311178 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору на суму 12 800 грн;

- №53311062 з примусового виконання постанови про накладення штрафу на суму 10 200 грн.

- №53311129 з примусового виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 99,58 грн;

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

При цьому, суд зазначив, що стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

У відповідності до ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) рішення суду може бути змінено зокрема тоді, коли судом правильно вирішено спір, однак із помилковим застосуванням норм матеріального/процесуального права. У випадку ж порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду можу бути скасована та прийнято нове рішення про відмову або задоволення позову.

Як зазначалося, в апеляційній скарзі позивач, стверджуючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити постанову суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги, у задоволенні яких було відмовлено. З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду наголошує на тому, що позивачем невірно сформовано вимоги апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне також наголосити на допущених судом першої інстанції суттєвих неточностях, порушенні норм процесуального права, які, на думку колегії суддів є підставою для скасування оскаржуваного рішення та постановлення у справі нового рішення.

Так, апеляційний суд наголошує на тому, що обсяг задоволених судом першої інстанції позовних вимог в оригіналі вступної та резолютивної частини постанови (а.с. 56) і оригіналі повного тексту оскаржуваної постанови (а.с. 61-62) відрізняються.

Так, як вбачається із запису судового засідання суду першої інстанції судом приймалося рішення у редакції оригіналу вступної та резолютивної частини, що наявний в матеріалах справи, а саме:

«Позов Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанов державного виконавця задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 10200 грн. від 27.01.2017 року ( ВП 51524752).

Скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 року за постановою № 51524752 та стягнення штрафу в розмірі 10 200 грн.

В решті позовних вимог відмовити».

Поряд із цим, у резолютивній частині повного тексту постанови додатково зазначено про скасування також і постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 за постановою № 51524752 та стягнення штрафу в розмірі 5 100 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення процесуального права.

За таких обставин, враховуючи необхідність дотримання принципу верховенства права, який, окрім іншого полягає в тому, що рішення суду має бути чітким та зрозумілим, з метою попередження труднощів, що можуть виникнути у процесі виконання судового рішення у даній справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року та ухвалення нового рішення у даній справі.

Щодо постанови відповдача від 27.01.2017 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі аналізу зазначених норм права колегія суддів дійшла висновку про те, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція вже була неодноразово висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 30 червня, 20 жовтня 2015 року та 2 лютого 2016 року (справи №№ 21-1044а15, 21-2630а15, 21-5118а15 відповідно).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко Світлани Миколаївни від 27 січня 2017 року № 51524752 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 27.01.2017 (а.с. 51) виконавче провадження № 51524752 було закрито на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, а тому, враховуючи, що виконавчий збір у цьому провадженні стягнуто не було, у державного виконавця виник обов'язок на підставі ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII винести постанову про його стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Таким чином, у межах спірних правовідносин, з позивача підлягав стягненню виконавчий збір у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, тобто 12 800 грн.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII до спірних правовідносин не застосовується, оскільки у даному випадку має місце виконавчий документ не про стягнення періодичних платежів, а про зобов'язання боржника вчинити певні дії.

На підставі викладених норм, відповідачем було прийнято оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору від 27.01.2017 (а.с. 7), підстав для скасування якої колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (в редакції з 05.10.2016; далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2 Розділу VІ зазначеної Інструкції витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

Таким чином, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься, окрім іншого, також і у разі закриття виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

Абзацом 3 ч. 3 ст. 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать, виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

На підставі викладених норм, відповідачем було прийнято оскаржувану постанову про стягнення витрат виконавчого провадження від 27.01.2017 та розраховано витрати виконавчого провадження, проти розміру яких позивач не навів жодних заперечень (а.с. 8), а тому підстави для скасування зазначеного рішення у апеляційного суду відсутні.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач не вправі стягувати з нього виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, оскільки кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. Однак колегія суддів апеляційного суду зауважує, що норми Закону № 1404-VIII не передбачають необхідності врахування фінансового стану, джерел фінансування та приналежності коштів боржника при вирішенні питання стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Щодо постанов про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафу.

Відповідно до п. 2 п. 2 Розділу VІ Інструкції у разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу є виконавчими документами.

Таким чином, відкриття виконавчого провадження за виконавчими документами - постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу не суперечить вимогам чинного законодавства. Тобто у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що відповідач, приймаючи зазначені постанови діяв всупереч вимогам Закону № 1404-VIII.

Додатково щодо постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 17.11.2016 про накладення штрафу № 51524752 на суму 5 100 грн слід зазначити, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.02.2017 по справі № 712/13947/16-а було скасовано постанову державного виконавця про накладення штрафу від 17.11.2016 за виконавчим документом № 712/327/15а. З огляду на це, виконавче провадження з виконання зазначеної постанови про накладення штрафу, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, було закінчено 15.02.2017 (а.с. 31).

Тобто, на час прийняття судом першої інстанції спірної постанови, оскаржувана позивачем постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження з виконання іншої постанови про накладення штрафу, фактично вичерпала свою дію, оскільки відповідне виконавче провадження було завершено. Таким чином, наразі зазначена постанова не створює для позивача жодних прав та/або обов'язків, що, на думку апеляційного суду виключає можливість задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання оскаржуваної постанови про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн, апеляційний суд звертає увагу, що скасування постанови про накладення штрафу є наслідком закінчення виконавчого провадження з її виконання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, а тому у цій частині позовних вимог позивачем обрано невірний спосіб захисту права, що на думку апеляційного суду, також виключає можливість задоволення позову у цій частині

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко Світлани Миколаївни від 27 січня 2017 року № 51524752 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати … та задовольнити позов частково.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області задовольнити частково.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко Світлани Миколаївни від 27 січня 2017 року № 51524752 про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Н.П. Бужак

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Бужак Н.П.

Сорочко Є.О.