Справа № 308/5698/16-а
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5754/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року у справі № 308/5698/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради, Ужгородської міської поліклініки про визнання протизаконними дії та зобовязання вчинити дію,-

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради, Ужгородської міської поліклініки та просить суд визнати протизаконною відмову Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради у назначенні та наданні в пільговому порядку лікарських засобів та зобовязати відповідача відновити надання лікарських засобів: еуфілін -2% (в ампулах по 5 мл.); дексаметазон (в ампулах по 1 мл.); симбікорт 160/4,5 (інгалятор); сальбутамол (інгалятор).

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що починаючи з 2015 року лікар пульмонолог ОСОБА_2 зменшила кількість лікарських засобів та виписала пільгово тільки два препарати: симбікорт 160/4,5(інгалятор); сальбутамол (інгалятор). Інші препарати: еуфілін -2% (в ампулах по 5 мл); дексаметазон (в ампулах по 1 мл) - не виписала. Причини відмови не пояснила.

ОСОБА_1 відноситься до групи населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби відпускаються безоплатно (Постанова КМУ від 17.08.1998р. №1303)

14.12.2015р. листом №Б-91/29-20 відповідач повідомив позивачу те, що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоровя України від 08.10.2013 № 868 Про затвердження та впровадження медико технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги при бронхіальній астмі лікар визначає стан пацієнта на час звернення і в залежності від важкості стану пацієнта призначається лікування. Вказані препарати не призначалися з метою уникнення ризиків розвитку серйозних побічних ефектів. Для підтримання нормального рівня повсякденної активності, підтримання функції дихання, на час звернення ОСОБА_1 було достатньо базисної терапії.

Проте, з такими висновками відповідача позивач не погоджується, оскільки вважає, що вищеназвані препарати використовувалися для його лікування тривалий період. Покращення стану здоровя, за якого можливо було б зменшити кількість лікувальних препаратів не було.

Однак, не зважаючи на це пульмонолог ОСОБА_2 починаючи з 2016р. (січень, лютий, березень) безпідставно відмовилась виписувати позивачу будь-які лікарські засоби.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої адміністративний позов задоволити повністю.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням із 22.12.2003 року, що підтверджується довідкою МСЕК від 22.12.2003 року.

07.12.2015 року адвокат ОСОБА_3, який діяв в інтересах ОСОБА_1, звернувся до Управління охорони здоровя Ужгородської міської ради із письмовим зверненням за яким просив забезпечити ОСОБА_1 випискою лікарських препаратів за пільговою ціною 50 % вартості та вжити заходів щодо забезпечення його лікарськими засобами, які виписувалися йому раніше: еуфілін -2% (в ампулах по 5 мл.); дексаметазон (в ампулах по 1 мл.); симбікорт 160/4,5 (інгалятор); сальбутамол (інгалятор).

На цей запит Відділом охорони здоровя Ужгородської міської ради була надана письмова відповідь від 14.12.2015 року № Б-91/29-20, що у звязку із відсутністю загострення бронхіальної астми у гр. ОСОБА_1, лікар не призначив допоміжні медикаменти, так як це дозволяє уникати ризику розвитку серйозних побічних ефектів. Лікування глюкокортикоїдами, до яких відноситься і дексаметазон, необхідне при важкій неконтрольованій астмі. Еуфілін може застосовуватись в якості додаткової терапії для пацієнтів, у яких контроль бронхіальної астми не досягається при лікуванні базисними препаратами. При застосуванні еуфіліну мають місце часті побічні ефекти.

Враховуючи стан пацієнта, керуючись Протоколом надання медичної допомоги при бронхіальній астмі, затвердженим наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.10.2013 № 868, лікар - пульмонолога міської поліклініки ОСОБА_2 дійшла висновку, що для підтримання нормального рівня повсякденної активності, підтримання функції дихання, на час звернення гр.ОСОБА_4, достатньо базисної терапії.

Позивача також було повідомлено, що якщо лікування, призначене ОСОБА_2 не задовольняє гр. ОСОБА_1, можливо розглянути як варіант направлення його в обласну клінічну лікарню ім. А.Новака з метою обстеження та корекції лікування.

Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Щодо позовних вимог до Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради.

З метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів, усунення множинності рішень щодо безоплатного і пільгового відпуску лікарських засобів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань 17 серпня 1998 р. прийнято Постанову Кабінету Міністрів України № 1303 Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення за певними категоріями захворювань (далі Постанова № 1303)

Пунктом 1 цієї Постанови встановлено, що безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2.

Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, зазначені у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 р. № 1071,з урахуванням змін, які вносяться Міністерством охорони здоров'я за погодженням з Міністерством фінансів.

Згідно з п. 2 Постанови № 1303 відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Особи, які обслуговуються у відомчих лікувально профілактичних закладах і мають право на безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів, отримують їх у аптеках, закріплених за цими закладами.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що Відділ охорони здоровя Ужгородської міської ради не наділений повноваженнями з приводу призначення та відпуску лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, а, відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог до Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради.

Щодо позовних вимог до Ужгородської міської поліклініки.

Апеляційним судом зі статуту Ужгородської міської поліклініки встановлено те, що УМП є закладом системи охорони здоровя, окремою юридичною особою головною метою якого є задоволення потреб громадян, суспільства і держави в питаннях охорони здоровя, надання медичної допомоги, збереження генофонду.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З наведених вимог закону вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є публічно-правовий спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Оскільки, Ужгородська міська поліклініка є закладом системи охорони здоровя та не є субєктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, то позовні вимоги до Ужгородської міської поліклініки не можуть бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження у справі.

Враховуючи те, що з позовних вимог до Ужгородської міської поліклініки вбачається спір про право на надання позивачу медичної допомоги, апеляційний суд вважає, що вказаний спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Ужгородської міської поліклініки є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, через що постанову суду в цій частині слід скасувати, а провадження у справі в частині позовних вимог до Ужгородської міської поліклініки закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року у справі № 308/5698/16-а в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Ужгородської міської поліклініки скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

В іншій частині постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлено 29.06.2017 року.