Справа № 810/3064/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3064/16 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А
27 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Межевич М.В., Сорочко Є.О.
за участю секретаря Данилюк Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про стягнення компенсації податку на доходи з фізичних осіб з нарахованої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому з урахуванням уточнених вимог просив:
- стягнути з Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь позивача суми податку на доходи з фізичних осіб, утриманої з залишку нарахованої вихідної допомоги при звільненні, у сумі 122 392,12 грн;
- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 321 762 грн.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації податку на доходи фізичних осіб у сумі 122 392,12 грн., утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану відпустку. Стягнуто з Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) компенсацію податку на доходи фізичних осіб у сумі 122 392,12 (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто дві) грн. Стягнуто з Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 25 січня по 25 травня 2016 р. у сумі 191 709,84 (сто дев`яносто одна тисяча сімсот дев`ять) грн. У задоволенні іншої частини відмовити.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, представник Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в Броварській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на посаді підполковника податкової міліції-начальника штабу оперативного управління Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.
Відповідно до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № 13-о від 15.01.2016 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача було звільнено з займаної посади та податкової міліції в запас Збройних Сил України за п. 64 пп. Б (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Крім того в зазначеному наказі зазначено про необхідність виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.
На виконання наказу № 13-о від 15.01.2016 Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області позивачу було нараховано одноразову допомогу при звільненні у сумі 505 602,08 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 505 910,53 грн., що підтверджується довідкою №1973/8/10/06-05-025/152 від 29.03.2017.
Позивачу було нараховано грошову допомогу на загальну суму 711 512,61 грн. Ця сума була виплачена у період з 25 лютого по 25 травня 2016 року частинами, зокрема:
- 25 лютого 2016 р. - 256 037 грн.;
- 28 березня 2016 р. - 209 070,91 грн.;
- 27 квітня 2016 р. - 139 148,33 грн.;
- 25 травня 2016 р. - 75 700 грн.
Однак, з нарахованої ОСОБА_1 суми було утримано податок на доходи з фізичних осіб в сумі 122 392 грн 12 коп. (а.с. 103).
Вважаючи зазначені дії з утримання з виплат позивача податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасного розрахунку з ним ОСОБА_1 звернувся із даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги дійшов висновку про протиправність та необґрунтованість дій відповідача по утриманню з грошової допомоги позивача податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасного розрахунку з ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції.
Положеннями п. 3 вказаного Порядку, передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку на доходи фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Згідно з вимогами п. 4 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку на доходи фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п.5 Порядку).
Аналогічна норма викладена у п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, якою передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Таким чином компенсація здійснюється у розмірі фактично сплаченого податку на доходи фізичних осіб, що утримується з доходів такої категорії громадян та в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених основними розпорядниками коштів у Державному бюджеті України.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України).
Відповідно до вимог абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Отже, на день виключення зі списків особового складу військової частини звільненому з військової служби військовослужбовцю має бути виплачено грошове забезпечення у повному обсязі.
Відповідно до з ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України № 333 від 12.03.2012, видатки на її виплату здійснюються за кодом «Грошове забезпечення військовослужбовців».
Таким чином одноразова грошова допомога та компенсація за невикористану відпустку були нараховані у зв`язку з тим, що до 22 січня 2016 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника штабу оперативного управління відповідача (був особою начальницького складу).
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що, сума утриманого податку на доходи з фізичних осіб мала бути спрямована на виплату позивачу рівноцінної та повної компенсації втрат доходів в сумі утриманого податку на доходи з фізичних осіб, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Крім того Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області не заперечувався той факт, що утриманий з виплат ОСОБА_1 податок на доходи з фізичних осіб в сумі 122 392,12 грн. відповідачем не було спрямовано таку ж суму на виплату рівноцінної та повної компенсації відповідно до вимог ст. 168 Податкового кодексу України.
Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було нараховано позивачу одноразову допомогу при звільненні у сумі 505 602,08 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 205 910,53 грн., що підтверджується довідкою № 1973/8/10/06-05-025/152 від 29.03.2017.
Таким чином, ОСОБА_1 було нараховано грошову допомогу на загальну суму 711 512,61 грн., з якої утримано податок на доходи з фізичних осіб на загальну суму 122 392,12 грн. Названі суми були перераховані позивачу протягом лютого-травня 2016 року, зокрема:
- 25 лютого 2016 р. - 256 037 грн.;
- 28 березня 2016 р. - 209 070,91 грн.;
- 27 квітня 2016 р. - 139 148,33 грн.;
- 25 травня 2016 р. - 13 626 грн.
Отже, фактично позивачу у період з 25 лютого по 25 травня 2016 року було виплачено 589 120,49 грн.
Умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, правове становище осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ та поліції врегульовано спеціальним законодавством, зокрема: Законом України «Про соціальний і праовивй захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 (далі - Положення), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 (далі - Інструкція) та постановою Кабінету Міністрів України № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - постанова КМУ № 393).
Так, згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).
Таким чином, непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Разом з цим, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі № 21-8а15.
Згідно з вимогами ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Положеннями ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України. № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (п. 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999 Пленуму ВСУ).
Відповідно до вимог п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, як вже зазначалося, п. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.
Згідно з п. 3 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Відповідно до довідки №338/10/10-06-05-032/377 від 26.10.2016 наданої Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області у листопаді-грудні 2015 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у сумі 24 470,52 грн. (з них премія за жовтень 2015 року у сумі 17 281 грн, яка виплачена у листопаді 2015 року згідно з довідкою, а тому включається до нарахованої заробітної плати за листопад 2015 року згідно п. 3 розділу ІІІ Порядку) та 75 948,71 грн. відповідно.
Фактична кількість відпрацьованих днів складає 44 робочих дні (21 робочий день - у листопаді 2015 року та 23 робочі дні -у грудні 2015року). Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 2282,26 грн. (2248,53 грн.+2110,50 грн./44 (21 робочий день - у листопаді 2015 року та 23 робочі дні - у грудні 2015року.).
Як вже зазначалося, звільнення позивача з займаної посади відбулося 22 січня 2016 року, що підтверджується наказом від 15 січня 2016 року № 13-0, а остання частина грошового забезпечення (розрахунку при звільнення) була йому виплачена 25 травня 2016 року.
Наведене свідчить, що всі виплати позивачу мали бути здійснені 22 січня 2016 року (23-24 січня 2016 року вихідні дні).
Отже, суд дійшов висновку, що несвоєчасна виплата грошового забезпечення позивача відбулася у період з 25 січня по 25 травня 2016 року.
Наведене свідчить, що час затримки розрахунку за період з 25 січня по 25 травня 2016 року складає 84 робочих дні.
З огляду на наведене Броварською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було затримано розрахунок позивача при звільненні на 84 дні.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку на 84 днів складає 191 709,84 грн. (2282,26 грн. (середньоденна заробітна плата) * 84 (кількість днів затримки).
Згідно положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на протиправність дій відповідача щодо утримання з виплат позивача податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасного розрахунку.
Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини та за наявності існування неоднозначності у тлумаченні питань встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, на переконання колегії суддів, при розгляді даної справи наявні підстави для застосування підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України.
Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі не спростовують висновку суду першої інстанції. Натомість оскаржувана постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Броварської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: В.М. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 27 червня 2017 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.