Справа № 822/894/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/894/17

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

26 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
23 березня 2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставини, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, капітан ОСОБА_1 проходить службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла, що підтверджується довідкою №96 від 17.03.2017 року

Відповідно до витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 №30 від 08.02.2016 року капітана ОСОБА_1 допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника зв`язку частини з 08.02.2016 року та встановлено оклад за посадою 970 грн.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №55 від 13.03.2017 року, посаду начальника зв`язку частини з 13.03.2017 року прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою старший лейтенант ОСОБА_2 з посадовим окладом 970 гривень на місяць ( а.с. 20).

Позивач, вважаючи що відповідачем за період тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника зв`язку частини виплачено грошове забезпечення в розмірі меншому, ніж встановлено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, звернувся з позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, відповідачем протиправно нараховано та виплачено грошове забезпечення за час виконання обов`язків за посадою начальника зв`язку частини в розмірі меншому ніж встановлено наказом №55 від 13.03.2017 року. Про те, вимога позивача щодо зобов`язання виплати грошового забезпечення в розмірі 8439,89 грн. задоволенню не підлягає та належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за час виконання обов`язків за посадою начальника зв`язку частини НОМЕР_1 .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 1-2 Закону України від 20.12.1991, № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частинами 1 - 4 ст.9 Закону №2011-XII, Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до пункту 2 Постанови КМ України від 07.11.2007, № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008, № 260 (далі - Інструкція № 260), грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції № 260, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4.3 Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, призначеним на посади, за якими посадові оклади встановлені від мінімуму до максимуму, конкретні розміри посадових окладів установлюються або змінюються (підвищуються або знижуються) у межах зазначених розмірів відповідно до наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказів вищих командирів /начальників/) залежно від складності та обсягу роботи.

Згідно п.4.4 Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, посадові оклади за займаними посадами виплачуються з того дня, з якого вони стали до виконання обов`язків за посадою, але не раніше дня видання посадовими особами, яким надано право призначення військовослужбовців на посади, наказу по особовому складу про призначення їх на відповідні посади. Дата, коли військовослужбовець став до виконання обов`язків за посадою, визначається у наказі командира військової частини.

Відповідно до пункту 7.1 Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (крім зазначених у пунктах 7.10 і 7.11 цієї Інструкції), допущеним установленим порядком наказом командира (начальника) до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою строком до шести місяців або до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою строком до чотирьох місяців у тій самій військовій частині, за час виконання обов`язків за цими посадами виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються (з урахуванням пункту 7.3 цієї Інструкції).

Згідно з пунктом 7.2 Інструкції № 260, строк тимчасового виконання обов`язків за посадою обчислюється з дня, з якого військовослужбовець став до виконання обов`язків за посадою, але не раніше дня видання командиром військової частини наказу про його допуск до тимчасового виконання обов`язків за посадою, і до дня звільнення з посади включно. До цього строку не зараховуються періоди перебування у відпустці, службовому відрядженні (якщо воно не пов`язане з виконанням обов`язків за посадою, що тимчасово виконується), на навчанні, лікуванні або у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою.

Відповідно до пункту 7.3 Інструкції № 260, посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за час тимчасового виконання обов`язків за посадами виплачуються з дотриманням таких умов: 7.3.1. Військовослужбовцю, допущеному до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою, оклад за цією посадою виплачується, якщо військовослужбовець, який постійно займає посаду, а також його заступники-військовослужбовці і помічники-військовослужбовці незалежно від їх функціональних обов`язків тимчасово вибули з військової частини або в установленому порядку звільнені від службових обов`язків. 7.3.2. Військовослужбовцям, які обіймають посади начальників штабів військових частин і підрозділів, заступникам і помічникам командирів і начальників усіх найменувань незалежно від їх функціональних обов`язків у разі тимчасового виконання обов`язків за невакантними посадами безпосередніх командирів і начальників виплачуються оклади за основними посадами. У разі тимчасового виконання зазначеними військовослужбовцями обов`язків за вакантними посадами безпосередніх командирів і начальників виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються, на загальних підставах. 7.3.3. У разі тимчасового виконання військовослужбовцем обов`язків за посадою, за якою встановлений оклад у розмірі від мінімуму до максимуму, оклад за цією посадою виплачується в розмірі, установленому наказом командира військової частини залежно від складності та обсягу роботи, але не нижче розміру раніше встановленого окладу за займаною штатною посадою.

Відповідно до п. 7.5 Інструкції № 260 за періоди перебування військовослужбовців, допущених до тимчасового виконання обов`язків за посадами, у відпустці зі збереженням грошового забезпечення, службовому відрядженні (якщо воно не пов`язане з виконанням обов`язків за посадою, що тимчасово виконується), на навчанні, лікуванні або у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою виплачуються оклади за основними посадами.

Пунктом 7.6 Інструкції № 260 встановлено, що різниця в окладах за основною посадою і посадою, що тимчасово виконується, виплачується одночасно з виплатою грошового забезпечення, а військовослужбовцям, направленим до нового місця служби (навчання) або звільненим з військової служби, - під час вибуття з військової частини.

Згідно п. 7.9 Інструкції № 260 військовослужбовцям, призначеним на вакантні посади з більшими окладами, які вони тимчасово виконували, оклади за цими посадами виплачуються з того дня, з якого вони стали до тимчасового виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про допуск до тимчасового виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 №133 від 10.04.2017 року, щодо призначення до вищої вакантної посади та увільнення від неї ОСОБА_1 встановлено, що останній в період з 08.02.2016 року по 10.03.2017 року тимчасово виконував обов"язки за вищою вакантною посадою начальника зв"язку , згідно наказів командира військової частини:

1. Від 08.02.2016 №30, допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника зв`язку, приступив до виконання обов`язків, встановлено оклад 970 гривень.

2. Від 02.11.2016 №233, допущений до тимчасового виконання обов"язків за вакантною посадою начальника зв`язку, приступив до виконання обов`язків, встановлено оклад за посадою 970 гривень.

3. Від 13.03.2017 №55, справи та посаду начальника зв`язку прийняв наступник позивача - ОСОБА_3 ( а.с. 26).

Отже, з врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач з 08.02.2016 року до 10.03.2017 року тимчасово виконував обов`язки начальника зв`язку частини з встановленим йому посадовим окладом у розмірі 970 гривень, що підтверджується Наказами №30 від 08.02.2016 року, №233 від 02.11.2016 року, №55 від 13.03.2017 року і Довідкою №133 від 10.04.2017 року.

Судом досліджено довідку про проведені виплати грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 за №6/222 від 19.04.2017 року, згідно якої позивачу встановлені наступні посадові оклади:

-лютий 2016 року 870 грн. (з 08.02.2016 року по22.02.2016 року 51,72грн.);

-березень 2016 року 870 грн. (з 20.03.2016 року по 31.03.2016 року 38,71 грн.);

-квітень 2016 року 870 грн. (з 01.04.2016 року по 17.04.2016 року 56,67 грн.);

-травень 2016 року 870 грн. (за 24 дні 77,42 грн.);

-червень 2016 року 870 грн. (за червень 100 грн.);

-липень 2016 року 870 грн. (за 26 днів 83,87 грн.);

-серпень 2016 року 870 грн.;

-вересень2016 року 870 грн.;

-жовтень 2016 року 870 грн.;

-листопад 2016 року 870 грн.;

-грудень 2016 року 870 грн.;

-січень 2016 року 870 грн.; тобто починаючи з 1 серпня 2016 року оклад позивачу виплчувався без врахування окладу за тимчасове виконання обов"язків.

Згідно довідкою військової частини НОМЕР_1 №117 від 04.04.2017 року позивач:

- з 23.02.2016 року по 20.03.2016 року та з 18.04.2016 року по 05.05.2016 року перебував у відпустці;

- з 11.05.2016 року по 12.05.2016 року, з 06.07.2016 року по 07.07.2016 року, з 12.07.2016 року по 13.07.2016 року перебував у відрядженні за основною посадою;

- з 01.08.2016 року по 16.08.2016 року перебував у відпустці;

- з 08.12.2016 року по 09.12.2016 року перебував у відрядженні за основною посадою;

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за вакантною посадою тимчасово виконуючого обов`язки начальника зв`язку підлягає частковому задоволенню, оскільки згідно довідки військової частини НОМЕР_1 за №6/222 від 19.04.2017 року з 08.02.2016 року по 31.07.2016 року позивачу нараховувалась доплата до посадового окладу з урахуванням тимчасово виконуючих обов`язків начальника зв`язку.

Витягом з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №233 від 02.11.2016 року капітана ОСОБА_1 допущено до тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника зв`язку частини з 02.11.2016 року з встановленим посадовим окладом 970 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази (наказ, акт прийому-передачі посади начальника зв`язку військової частини НОМЕР_1 ) невиконання в період з 17.08.2016 року (після виходу з відпустки) по 01.11.2016 року позивачем тимчасових обов`язків за вакантною посадою начальника зв`язку частини, у зв`язку з чим дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за вказаний період грошового забезпечення за встановленим окладом 970 грн. є протиправним.

Колегія суддів звертає увагу, що п. 7.1 Інструкції №260 встановлено особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (крім зазначених у пунктах 7.10 і 7.11 цієї Інструкції), допущеним установленим порядком наказом командира (начальника) до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою строком до шести місяців або до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою строком до чотирьох місяців у тій самій військовій частині, за час виконання обов`язків за цими посадами виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються (з урахуванням пункту 7.3 цієї Інструкції).

Тобто обмеження шестимісячним строком стосуються допущення до тимчасового виконання обов"язків, однак вказана норма містить пряму вказівку, що за час виконання обов"язків за цими посадами виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем на підставі наказів командира війської частини виконувались обов`язки за вакантною посадою начальника зв`язку частини поза строком, встановленим п. 7.1 Інструкції №260, доказів зняття або передачі обов`язків за вказаною посадою в матеріалах справи не міститься, позивач має право на отримання посадового окладу за вказаною посадою у розмірі 970 грн. на місяць за період з 17.08.2016 року по 01.11.2016 року.

Також, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №80 від 18.04.2017 року пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2016 року №233 викладено в новій редакції, а саме капітана ОСОБА_1 начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника зв`язку частини, вважати таким, що з 02.11.2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, відповідно до п. 7.3.3 Інструкції №260 та встановлено посадовий оклад від мінімуму до максимуму 870 грн. на місяць.

Підставою для прийняття вказаного наказу слугував рапорт ТВО помічника командира чистини з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби.

Про те, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до витягу з наказу від 02.11.2016 року №233 позивача повторно допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою, у зв`язку з чим, згідно п. 7.3.3 Інструкції №260 у разі тимчасового виконання військовослужбовцем обов`язків за посадою, за якою встановлений оклад у розмірі від мінімуму до максимуму, оклад за цією посадою виплачується в розмірі, установленому наказом командира військової частини залежно від складності та обсягу роботи, але не нижче розміру раніше встановленого окладу за займаною штатною посадою.

Таким чином, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №80 від 18.04.2017 року про встановлення ОСОБА_1 посадового окладу в розмірі 870 грн. суперечить положенням п.п. 7.1, 7.3.3, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 11 КАС України та необхідність вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав позивача шляхом скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №80 від 18.04.2017 року в частині встановлення капітану ОСОБА_1 посадового окладу від мінімуму до максимуму 870 грн. на місяць.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №55 від 13.03.2017 посаду начальника зв`язку частини з 13.03.2017 року прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою старший лейтенант ОСОБА_2 з посадовим окладом 970 гривень на місяць.

Згідно акту прийому передачі посади начальника зв`язку військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2017 року №5/219 капітан ОСОБА_1 здав вказану посаду, а старший лейтенант ОСОБА_3 прийняв 10.03.2017 року.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити грошове забезпечення підлягає задоволенню за період з 17.08.2016 року по 10.03.2017 року, оскільки саме з 10 березня 2017 року посада начальника зв`язку передана позивачем ОСОБА_3 , що підтверджується вищевказаним актом від 10.03.2017 року №5/219.

Таким чином, відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу грошове забезпечення всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки п. 7.9 Інструкції №260 чітко встановлено, що військовослужбовцям, які призначені на вакантні посади з більшими окладами, які вони тимчасово виконували, оклади за цими посадами виплачуються з того дня, з якого вони стали до тимчасового виконання обов`язків за посадами.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог та вихід за їх межі.

Керуючись ст.ст. 11, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою, вийшовши за межі позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №80 від 18.04.2017 року в частині встановлення капітану ОСОБА_1 посадового окладу від мінімуму до максимуму 870 грн. на місяць.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення капітану ОСОБА_1 , виходячи з посадового окладу 970 грн. за час виконання обов`язків за вакантною посадою начальника зв`язку частини з 17.08.2016 року по 10.03.2017 року з врахуванням проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.