Справа № 813/3089/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/8972/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог просив:
- зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про розміри і строки виплати грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, яка б відповідала вимогам чинного законодавства;
- зобов`язати військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про час проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 ;
- стягнути з військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.05.2015 року направив рекомендованим листом звернення до військової частини про надання довідки про розмір і строки грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та довідку про час проходження служби у відповідній військовій частині. Однак, відповіді на своє звернення не отримав. Вважає, що протиправна бездіяльність відповідача привела до душевних переживань позивача, які у розумінні ст. 23 Цивільного кодексу України є завданою моральною шкодою.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про розмір і строки виплати грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, згідно з вимогами чинного законодавства. Зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 надати довідку про період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, ОСОБА_1 у апеляційному порядку подав апеляційну скаргу.
Вважає, що постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконною, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні вимог та в цій частині прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 травня 2015 року ОСОБА_1 направив командиру Військової частини НОМЕР_1 заяву, в якій просив надати довідку про розмір і строки виплати грошового забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та довідку про час проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року у справі №813/3089/15 /а.с.28-30/, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 року /а.с.65-68/, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди задоволено частково: визнано бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 06.05.2015 року в частині видачі довідки про час проходження служби в військовій частині; зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_1 розглянути звернення ОСОБА_1 щодо видачі довідки про час проходження служби у військовій частині відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; в решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2016 року у справі №К/800/49464/15 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 року скасовано; справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.
Направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України вказав, що задовольняючи позов частково, суди виходили з того, що відповідачем не надано доказів розгляду і вирішення заяви позивача в частині видачі довідки про час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , а тому з метою захисту прав позивача вийшли за межі позовних вимог та визнали бездіяльність відповідача щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 06.05.2015 року щодо видачі довідки та зобов`язали відповідача розглянути звернення позивача у цій частині.
Також, Вищий адміністративний суд вказав на те, що суди не звернули уваги на імперативний припис ст. 49 КЗпП України щодо зобов`язання видати довідку на вимогу працівника, не врахували, що військова частина по суті відмовила у видачі такого документа, тому зобов`язання розглянути заяву не є належним захистом порушеного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що в обґрунтування належного розгляду звернення позивача в частині довідки про доходи відповідачем надано суду довідку про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття № 5387 складену на ім`я позивача 19.05.2015 року та витяг з журналу вихідних документів.
Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи твердження позивача про неотримання ним довідки про розмір і строки виплати грошового забезпечення, необхідності отримання такої довідки позивачем для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, відсутності у відповідача перешкод у наданні такої довідки та доказів отримання її позивачем, а також з врахуванням вимог ст. 49 КЗпП України, слід зобов`язати відповідача надати довідку про розміри і строки виплати грошового забезпечення відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу), відповідно до вимог чинного законодавства та з врахуванням строку перебування позивача на службі у цій військовій частині, а також довідку про період проходження позивачем служби у військовій частині.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача суд першої інстанції вважає, що позивач жодних доказів завдання моральної шкоди суду не надав, зокрема, спричинення моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль спрямованих на організацію свого життя, а відтак, у задоволенні цієї позовної вимоги відмовив.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Звернення розглядаються і вирішуються, згідно з ч. 1 ст. 20 Закону №393/96-ВР, у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 підготувала довідку про середнє грошове забезпечення ОСОБА_1 для розрахунку виплат на випадок безробіття, яка згідно з журналом реєстрації вихідних документів у Військовій частині скерована цього ж дня на адресу позивача.

Статтею 49 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Відтак, суд першої інстанції з врахуванням вказівок Вищого адміністративного суду України, , твердження позивача про неотримання ним довідки про розмір і строки виплати грошового забезпечення, необхідності отримання такої довідки позивачем для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, відсутності у відповідача перешкод у наданні такої довідки та доказів отримання її позивачем, а також з врахуванням вимог ст. 49 КЗпП України, дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивачем уточнювались позовні вимоги у поданих заявах від 14.09.2016 року (а.с. 155) та від 28.09.2016 року ( а.с. 165). Серед уточнених позовних вимог були відсутні вимоги про визнання дій Військової частини польова пошта НОМЕР_1 протиправними.

Що стосується стягнення моральної шкоди з відповідача, колегія суддів погоджується, що така до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України ( далі- ЦК України) моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Майнова шкода, яку завдано особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст. 1166 Цивільного кодексу України).
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення на його користь моральної шкоди, не зазначено в чому полягає ця шкода, які спричинені наслідки, також, не надано належно допустимих доказів на підтвердження того з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір.
Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2016 року у справі № 813/3089/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль

Повний текст судового рішення
виготовлено 26.06.2017 року.