Справа № 591/3035/17
Суддя: Шелєхова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/3035/17
Провадження № 2-а/591/437/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Шелєхова Г.В., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ставить питання про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобовязання вчинення дій. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з листопада 2014 року знаходиться на обліку як особа переміщена з району проведення антитерористичної операції, тому пенсію вона отримувала за місцем свого перебування в м. Суми. З червня 2015 року позивач проходила курси променевої та хіміотерапії поза межами Сумської області про що попередньо повідомила працівників Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради. Повернувшись до м. Суми в березні 2017 року дізналася про те, що їй припинені всі соціальні виплати. У звязку з цим, позивач звернулася до департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради. На що отримала відповідь, що було скасовано видану їй довідку внутрішньопереміщеної особи, внаслідок чого Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області з квітня 2017 року припинило виплату пенсії позивачу.

Представник відповідача надав письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач з 2014 року знаходиться на обліку у департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою (а.с.8).

Перебуває на обліку як пенсіонер за віком, маж другу групу загального захворювання, що підтверджується копією посвідчення (а.с. 8,9 звор.).

З червня 2015 року позивач проходила курси променевої та хіміотерапії, у звязку з чим, на тривалий час виїжджала за межі Сумської області. Про що попередньо в усній формі повідомляла працівників департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради. Повернувшись в м. Суми в березні 2017 року дізналася, що їй припинено всі соціальні виплати.

19 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до департаменту з заявою про поновлення соціальних виплат (а.с.10).

Листом від 28 квітня 2017 року №9-607/12.06-35 Департамент повідомив, що на підставі листа Держприкордонслужби України про перетин позивачем кордону України, було прийнято рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.11-12).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року не виносилось. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки з квітня 2017 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наданий відповідачем протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 27.01.2017 р. не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-VI.

Згідно положень Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, а також встановлені судом протиправні дії щодо припинення виплати пенсії без прийняття відповідного рішення, неповідомлення позивача про факт призупинення його пенсії, суд дійшов висновку, що обгрунтованість вимог позивача.

З урахуванням наведених норм та обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно було відмовлено у здійсненні позивачу перерахунку пенсії, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 71, 158-163, 183-2, 186, ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 33, 37, 37-1 Закону України «Про державну службу», ч.1 ст. 66, ст. 84 Закону України Про пенсійне забезпечення, ст. 41 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та дискримінаційними дії Сумської обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії.

Зобовязати Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів в порядку, передбаченому ч.2 ст. 186 КАС України, з подачею копії скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Г.В.Шелєхова