Справа № 815/2359/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 815/2359/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 559-17 від 30.01.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариство товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» (далі ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк», або Позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі ГУ ДФС в Одеській області, або Відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги Головного управління ДФС в Одеській області № 559-17 від 30.01.2017 року.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Позивачем отримано податкову вимогу ГУ ДФС в Одеській області № 559-17 від 30.01.2017 року, відповідно до якої Позивача було повідомлено, що станом на 29.01.2017 року сума податкового боргу ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 40914,68 грн., а також попереджено, що починаючи з 31.12.2016 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України, органом державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу тощо.

Позивач також зазначив, що відповідно до рішення Правління Національного банку України № 490-рш/БТ від 15.12.2016 року ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» визнано неплатоспроможним. На підставі вказанго рішення, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2856 від 15.12.2016 року Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку. 12.01.2017 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №86, на підставі рішення Правління Національного банку України № 17-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк», запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» строком на 2 роки з 13.01.2017 року по 12.01.2019 року включно. Призначено Уповноваженою особою фонду та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» ОСОБА_1

Позивач вважає, що порушення кредитором установленого законодавством тридцятиденного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів (в тому числі за вкладами) виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фондом порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку.

Оголошення про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» опубліковано у виданні «Голос України» 17.01.2017 року, Головному державному управлінню ДФС в Одеській області слід було заявити вимоги кредитора до 16.02.2017 року включно, чого він не зробив. Тому усі вимоги до Банку вважаються погашеними.

Вимоги за зобовязаннями банку із сплати податків і зборів (обовязкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу.

На підставі викладеного Позивач вважає, що висновки викладені у податковій вимозі № 559-17 від 30.01.2017 року - є помилковими, податкова вимога протиправна та є такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні 12.06.2017 року представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити адміністративний позов з підстав, зазначених в позовній заяві. Крім того, представник Позивача просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

В судовому засіданні 12.06.2017 року представник Відповідача, не заперечуючи проти задоволення клопотання представника Позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 45-47) та додаткових письмових заперечень (а.с. 64-65), в яких представник Відповідача зазначив наступне.

У ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» виник податковий борг із земельного податку з юридичних осіб та податку на додану вартість на загальну суму 40914.68 грн. в результаті несплати самостійно задекларованих податкових зобовязань.

Представник Відповідача, не спростовуючи факту запровадження в ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» тимчасової адміністрації, а згодом і запровадження процедури ліквідації зауважив, що під час дії тимчасової адміністрації банк не припиняє свою діяльність, а продовжує поточну роботу, у звязку з чим у нього виникають права та обовязки, виконання яких забезпечується на загальних засадах.

Закон передбачає ненарахування неустойки (штрафів, пені тощо) за невиконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), проте не зупиняє обовязку щодо сплати податків і зборів.

Враховуючи викладене та те, що ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» не було сплачено узгоджене грошове зобов'язання по податковому боргу в установлені законодавством строки, ГУ ДФС в Одеській області було направлено податкову вимогу форми «Ю» від 30.01.2017 року №559-17 про стягнення 40914,68 грн. з ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк».

За вказаних обставин, представник Відповідача зазначив, що під час прийняття оскаржуваної податкової вимоги діяв у межах та на підставі чинного законодавства, у звязку з чим підстави для скасування податкової вимоги відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на заявлене представником Позивача клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, відсутність заперечень з цього приводу представника Відповідача, суд на підставі приписів ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення представника Відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 25.10.2016 року Позивач шляхом електронного звязку подав до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звітну декларацію за 2016 рік зі сплати за землю, в якій самостійно визначив податковий розрахунок земельного податку (а.с.55-57).

20.12.2016 року Позивач шляхом електронного звязку подав до ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звітну декларацію за листопад 2016 року зі сплати податку на додану вартість (а.с.50-54).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 490-рш/БТ від 15.12.2016 року ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» визнано неплатоспроможним. На підставі вказанго рішення, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2856 від 15.12.2016 року Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку (а.с. 12-13).

12.01.2017 року рішенням Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №86, на підставі рішення Правління Національного банку України № 17-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк», запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» строком на 2 роки з 13.01.2017 року по 12.01.2019 року включно (а.с. 14-15).

30.01.2017 року ГУ ДФС в Одеській області сформовано податкову вимогу № 559-17, відповідно до якої ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» було повідомлено, що станом на 29.01.2017 року сума податкового боргу ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 40914,68 грн., а також попереджено, що починаючи з 31.12.2016 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України, органом державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу тощо (а.с. 7).

Вважаючи, вказану податкову вимогу протиправною, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України (далі ПК України) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п.59.3 ст.59 ПК України).

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, якщо платник податків самостійно узгодив суму податкового зобов'язання шляхом подання податкової декларації, але не сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлений строк, контролюючий орган відразу направляє йому податкову вимогу, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що заборгованість ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» в розмірі 40914,68 грн. виникла в результаті несплати самостійно визначеного податкового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб за 2016 рік на суму 22155,99 грн. та з податку на додану вартість за листопад 2016 року на суму 18758,69 грн.

Зазначені факти сторонами не заперечуються та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Як встановлено судом, у спірній податковій вимозі сума боргу зі сплати земельного податку з юридичних осіб та податку на додану вартість в загальному розмірі 40914,68 грн. Позивачем самостійно узгоджена, але не сплачена у встановлені законодавством терміни. При цьому дана сума не включає в себе жодних штрафних санкцій.

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 576 від 10.10.2013 року затверджений Порядок направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, додатком до якого є форма податкової вимоги. Відповідно до цього порядку є два види податкових вимог, форма Ю (для юридичних осіб) та форма Ф (для фізичних осіб), інших видів податкових вимог законодавством не передбачено.

Податковим кодексом України не передбачені можливі випадки не надсилання податкової вимоги платникам податків, якими не сплачено узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки.

Таким чином, у зв'язку з тим, що у Позивача виник податковий борг контролюючий орган зобовязаний надіслати (вручити) йому податкову вимогу, відповідно до чинного законодавства.

Також слід зазначити, що направлення спірної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, адже відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому згідно п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Отже, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) Позивачу спірної податкової вимоги.

Крім того, за змістом ст. 88 ПК України майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. При цьому право податкової застави не потребує письмового оформлення.

Відтак, викладене у спірній податковій вимозі попередження про виникнення права податкової застави на майно Позивача не можна вважати накладенням арешту на кошти та майно банку, адже за змістом ст.88 ПК України податкова застава виникає автоматично у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, і не потребує письмового оформлення.

Зазначений висновок суду спростовує твердження Позивача, викладені в якості підстав для задоволення позову, а також кореспондується з висновком Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі суду від 22.09.2016 року по адміністративній справі № 815/1223/15 (№ К/800/29664/15).

Також суд зазначає, що порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, а також наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачено Законом України від 23.02.2012 року № 4452-VI Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осібпід час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Пункт 2 частини 6 статті 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осібвизначає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

При цьому, суд зазначає, що направлення Позивачу податкової вимоги № 559-17 від 30.01.2017 року не пов'язано з жодною обставиною, яка передбачена частиною 5 статті 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, виконанню підлягає тільки законне та обґрунтоване рішення субєкта владних повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятого ним спірного рішення з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 559-17 від 30.01.2017 року слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 122, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 559-17 від 30.01.2017 року відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.