Справа № 592/4527/17
Суддя: Косолап М. М.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 592/4527/17
Провадження № 2-а/592/298/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Косолап М.М.,

за участю секретаря Павлович Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми сержанта поліції ОСОБА_4 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом в якому просить суд визнати дії інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Суми сержанта поліції ОСОБА_4 щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 600125 від 13.04.2017 р. про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ст. 126 ч. 1 КУпАП незаконними; визнати постанову серія АР № 600125 від 13.04.2017 року, про адміністративне правопорушення противоправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Обґрунтовуючи позов зазначила, що 13.04.2017 р. поліцейським роти № 1 батальйону УПП в м. Суми сержантом поліції ОСОБА_4, було винесено постанову серії АР № 600125 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до змісту постанови вона нібито керувала транспортним засобом, без водійського посвідчення категорії «В» та не предявила його для перевірки, чим порушила правила пп. 2.1 а ПДР України. Вважає дану постанову незаконною та противоправною, а викладене в постанові № 600125 поліцейським роти № 1 батальйону УПП в м. Суми сержантом поліції ОСОБА_4, обставини в п. 6 суперечать п. 4 вказаної постанови. Як вбачається з п. 6 постанови № 600125, водій керував автомобілем, та не мав при собі і не предявив для перевірки посвідчення водія категорії «В», але в п. 4 постанови № 600125 складеної інспектором поліції, в графі серія та номер посвідчення водія, зазначено, номер водійського посвідчення а саме: ВАА 256954. Таким чином поліцейський ОСОБА_4, фактично оглянувши та перевіривши наявність у неї посвідчення водія категорії «В», (про що поліцейським зазначено в самій постанові п. 4) безпідставно виніс незаконну постанову № 600125 про притягнення до адміністративної відповідальності, за нібито відсутність водійського посвідчення.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що він за викликом ОСОБА_3 щоб надати правову допомогу безпосередньо прибув на місце події, процедуру розгляду фіксував на свій мобільний телефон. ОСОБА_3 зупинили начебто за спілкування по телефону під час руху, а коли зупинили вирішили скласти за відсутність посвідчення водія. Прибувши на місце до початку процедури розгляду справи він подав поліцейському необхідні документи, зокрема і посвідчення водія позивача. Однак, відповідач діючи протиправно виніс оскаржувану постанову. Жодних порушень позивач не вчиняла, тому притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним.

Відповідач - інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_4 позов не визнав і в його задоволення просив відмовити. Суду пояснив, що вони помітили як рухаючись по Покровській площі у м. Суми водій автомобіля Мазда СХ7 розмовляла по телефону вони проїхали за нею і відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинили автомобіль. На вимогу предявити документи позивач предявила свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але не надала посвідчення водія, пояснила що забула на роботі і повертається за ним. Поки вони спілкувалися невідома особа принесла їй посвідчення водія. Позивач їм показала посвідчення водія, виявила бажання скористатися правовою допомогою приїхав її представник і вони почали процедуру розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач правомірно притягнута до відповідальності, оскільки на вимогу поліцейського не предявила посвідчення водія. Факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписами з камер поліцейських.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши надані докази дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 600125 13.04.2017 р. до ОСОБА_3 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 6).

Відповідно до постанови ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом MAZDA CX-7 13.04.2017 р. 17.30 год. в м. Суми вул. Петропавлівська, 47 не мала при собі та не предявила для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушила п.п. 2.1а ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач, заперечуючи факт здійснення нею правопорушення вказаного у оскаржуваній постанові та посилається на відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина перша статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху) передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) передати предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до пункту 2.1. Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії .

За приписами ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон).

Згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За змістом статті 31 Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 32 Закону поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи обєкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи обєктом вчинення правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Допитна у судовому засіданні свідок - інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_6 суду пояснила, що разом з ОСОБА_4 здійснювали патрулювання по місту Суми. Побачили, як від універмагу «Київ» по вул. Покровська у бік ЦУМ в автомобілі Мазда рухалася жінка яка розмовляла по телефону, на їх сигнал зупинилися біля кафе «Франсуа». Позивачу повідомили причини зупинки - спілкування по мобільному телефону. Водію запропонували предявити документи, на що вона надала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс, а водійського посвідчення при собі не мала та повідомила, що повертається за ним, бо забула на роботі. Посвідчення до автомобіля принесла невідома особа, але на момент зупинки посвідчення водія позивач не мала, у звязку з чим було винесено оскаржувану постанову. Переглянувши відео виявили, що спілкування по телефону під час руху - видно погано через тоноване скло автомобіля, тому за це порушення постанову не виносили.

З наданого представником позивача відеозапису, зробленого на мобільний телефон (а.с. 16) вбачається, що ОСОБА_1 прибув на місце зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3, брав участь у розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія. Дійсно під час процедури розгляду ОСОБА_1 особисто предявляв відповідачу посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, заявляв відводи інспектору поліції ОСОБА_4, через на його думку, упередженість останнього.

Статтею 40 Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

На підтвердження правомірності оскаржуваного рішення відповідач надав суду відеозапис з нагрудних камер поліцейського, про який зазначено у пункті 8 оскаржуваної постанови.

Судом встановлено, що на вимогу інспектора поліції ОСОБА_3 не предявила посвідчення водія.

Як вбачається із дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери, наданого відповідачем, на відео зафіксовано що позивач рухається по вул. Покровська у м. Суми та здійснила поворот на вул. Петропавлівську, була зупинена відповідачем. На питання інспектора поліції ОСОБА_4 водій ОСОБА_3 повідомила, що посвідчення водія випадково залишила на роботі, зрозумівши це розвернула автомобіль і повертається за посвідченням (запис DSJХ300115_ВМ0115, дата 13.04.2017 р. час - 17:18:35).

Дійсно у пункті 4 оскаржуваної постанови відповідачем зазначено серія та номер посвідчення водія позивача ВАА 256954 (а.с. 20).

Разом з тим, оскільки позивач не предявила для перевірки посвідчення водія інспектору поліції на його вимогу, що визнала та пояснила, що документ забула на роботі і поверталася за ним саме керуючи автомобілем, суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні достатні підстави вважати, що особа вчинила правопорушення.

Доводи представника позивача, що під час розмови з інспектором поліції та визнаючи вчинення правопорушення ОСОБА_3 перебувала у стресовому стані і діяла під тиском, спростовується наданими сторонами та дослідженими у судовому засіданні відеозаписами, на яких зафіксовано, що позивач веде себе невимушено, періодично намагається телефонувати по телефону.

Наявність водійського посвідчення у ОСОБА_3 на момент початку процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, без їх предявлення на вимогу інспектора поліції, жодним чином не спростовує наявність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції статті.

Крім того, зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Вимоги позову про закриття провадження по справі є похідними від вимог про визнання дій поліцейського роти № 1 батальйону УПП в м. Суми сержанта поліції ОСОБА_4 щодо складання постанови серія АР № 600125 про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення ст. 126 ч. 1 КУпАП незаконними та скасування постанови, а тому також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 126 ч. 1, 251, 280, 288 і 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 10 - 11, 70 - 71, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 про визнання дій поліцейського роти № 1 батальйону УПП в м. Суми сержанта поліції ОСОБА_4 щодо складання постанови серія АР № 600125 про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення ст. 126 ч. 1 КУпАП незаконними, визнання постанови серія АР № 600125 від 13.04.2017 р. про адміністративне правопорушення протиправною та скасування, закриття провадження по справі залишити без задоволення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.М. Косолап