Справа № 813/2058/17
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року справа № 813/2058/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань ОСОБА_1

з участю представників

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства (надалі ПП) «Транс-Спорт» до Головного управління Державної служби з питань праці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

в с т а н о в и в :

ПП «Транс-Спорт» звернулося в суд з позовом до Головного управління Державної служби з питань праці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов від 16.05.2017 року за №0-0388, за №0-0389, за №0-0390.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач наклавши адміністративні санкції порушив положення п.11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Також, позивач вважає, що положеннями ч.7 ст.7 згаданого Закону, не передбачено повноважень відповідача з приводу накладення штрафів. Крім того, позивач вважає, що він не повинен був укладати трудові договори з водіями, оскільки діяв у відповідності до партнерських договорів, на виконання яких саме партнер повинен був працевлаштовувати водіїв.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

Відповідач у письмових запереченнях на адміністративний позов зазначає, що під час проведення перевірки було виявлено порушення вимог ч.1 та ч.3 ст.24, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117, ч.1 та ч.4 ст.115 КЗпП України, та у відповідності до норм чинного законодавства накладено штраф. Також відповідач вважає, що на нього не поширюються положення ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з урахуванням ч.5 ст.2 цього ж Закону. Також, в додаткових запереченнях відповідач, вказує на те, що надані суду про співпрацю від 01.04.2017 року жодним чином не спростовують встановлений під час проведення позапланової перевірки факт порушення трудового законодавства зі сторони позивача. При цьому, управління не заперечує ту обставину що працівники ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 мають право перебувати у трудових відносинах з іншим роботодавцем. Однак, якщо ці працівники залучаються до роботи для здійснення перевезень ПП «Транс-Спорт» зазначений роботодавець у відповідності до вимог ст.24 КЗпП України також зобовязаний оформити трудові відносини із зазначеними працівниками.

Представники відповідача дали аналогічні пояснення, просять в задоволенні позову відмовити, вважають, що оскаржувані постанови прийнято правомірно.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами перевірки додержання субєктом господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування Головним управління Держпраці у Львівській області складено акт за №13/01/021/1210 від 27.04.2017 року та прийнято постанови про накладення штрафу від 16.05.2017 року:

- за №0-0388, якою на ПП «Транс-спорт» накладено штраф у розмірі 3200 грн. 00 коп.;

- за №0-0389, якою на ПП «Транс-спорт» накладено штраф у розмірі 9600 грн. 00 коп.;

- за №0-0390, якою на ПП «Транс-спорт» накладено штраф у розмірі 672000 грн. 00 коп.

Перевіркою встановлено порушення статтей 116, 117, ч.1 та ч.4 ст.115, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки».

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Перш за все слід зазначити, що позивачем визнано обставини порушення з приводу невиплати всіх сум, які належать працівнику, в день звільнення; не забезпечення нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку; виплати заробітної плати з порушенням термінів; виплати заробітної плати за весь час щорічної відпустки.

А тому, дані обставини, згідно положень ч.3 ст.72 КАС України, не доказуються при вирішені даного спору.

При цьому, позивачем не визнається порушення щодо допуску працівника до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Крім того, застосування всіх штрафів заперечується з підстав відсутності повноважень відповідача.

З приводу обставин наявності порушень щодо допуску працівників до роботи без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Відповідно до ч.2 ст.24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено абзацом 1 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як вбачається з акта перевірки за №13/01/021/1210 від 27.04.2017 року та прийнятої постанови про накладення штрафу від 16.05.2017 року за № 0-0390, перевіркою встановлено, що посадові особи підприємства допустили до роботи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11М без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в матеріалах справи наявні договори №20, №18, №17, №15, №14 від 01.04.2017 року, пунктом 2 яких передбачено, що партнер 1 (позивач) зобовязується працевлаштувати в себе згідно норм чинного трудового законодавства підібраний партнером 2 екіпаж, якщо останній згідно норм чинного законодавства може бути допущений до виконання трудових обовязків водія для здійснення перевезень пасажирів та якщо такий екіпаж не працює у партнера 2 на умовах трудового договору. У випадку, продовжується у цьому пункті, якщо партнер 2 окремо не повідомляє партнера 1 про необхідність працевлаштування екіпажу в межах штату партнера 1, це означає, що він перебуває з членами екіпажу (водіями) у трудових відносинах самостійно і самостійно здійснює комплекс прав та обовязків , повязаних з цим.

Партнерами 2 у згаданих договорах були ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

В акті перевірки зазначено водіїв, які не були працевлаштовані, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

В матеріалах справи наявні трудові договори між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 06.04.2017 року, від 12.03.2013 року, від 31.07.2013 року, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_16 та ОСОБА_10 працювали у ОСОБА_15 (партнера 2), ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у ОСОБА_14 (партнер 2).

ОСОБА_6 виступав самостійно як член екіпажу відповідно до укладеного договору №20.

Згідно з наказу про прийняття на роботу від 01.03.2015 року за №9 ОСОБА_11 був працевлаштований на посаді водія автобуса БАЗ-079/19 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_13.

Оскільки зі згаданими в акті перевірки працівниками були укладено цивільно-правові договори відповідно до вимог пункту 2 партнерських договорів від 01.04.2017 за №20, №18, №17, №15, №14, суд вважає що у діях позивача відсутній склад правопорушення передбачений абзацом 1 ч.2 ст.265 КЗпП України.

При цьому, ніхто з партнерів не звертався до позивача про необхідність працевлаштування працівників в межах свого штату, в дотримання умов згаданих договорів.

Що стосується посилань відповідача на положення пункту 9 Ліцензійних умов

провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, то такі не спростовують обставин укладення працівниками цивільно-правових договорів, які передбачені пунктом 2 партнерських договорів від 01.04.2017 за №20, №18, №17, №15, №14, та наявності зобовязань сторін цих договорів, в тому числі, тих які стосуються обовязків з укладення трудових договорів.

Також, суд звертає увагу на те, що вищенаведені договори не визнавались недійсними в порядку та з підстав, визначених цивільним законодавством України.

Послання ж відповідача на те, що дані договори є нікчемними в силу того, що вони порушують публічний порядок (ст.228 ЦК України), судом не можуть братись до уваги, оскільки вони не спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

З урахуванням наведеного, судом не можуть братись до уваги заперечення відповідача в цій частині.

Відтак, постанова про накладення штрафу від 16.05.2017 року за №0-0390 прийнята без достатніх правових підстав, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується посилань позивача на порушення встановленого порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю, то такі не беруться судом до уваги, оскільки згаданий порядок не ставить в залежність розгляд питання про накладення штрафу від виконання позивачем вимог припису про усунення порушень законодавства про працю.

Окрім того, судом встановлено, що норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюються на правовідносини, що виникають з питань застосування штрафу субєктами господарювання законодавства про працю. А тому, у відповідача були наявні повноваження щодо накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 16.05.2017 року за №0-0390, а тому адміністративний позов в цій частині підлягає задоволенню. В іншій частині в задоволенні слід відмовити з огляду на наявність обставин, які визнаються позивачем.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати, прийняту Головним управлінням Державної служби з питань праці у Львівській області, постанову про накладення штрафу від 16.05.2017 року за №0-0390.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управлінням Державної служби з питань праці у Львівській області на користь Приватного підприємства «Транс-Спорт» (), що знаходиться за адресою Львівська область, м.Старий Самбір, вул.Дністрова, 25, 10080 (десять тисяч вісімдесят) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

5.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

6.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 червня 2017 року.

Суддя В.Я.Мартинюк