Справа № 331/1780/17
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.06.2017 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 18.04.2008 року ОСОБА_1 встановлено статус інваліда війни ІІІ групи. Згідно з протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ № 2181 від 18.05.2016 року у позивача було виявлено множинні вогнепальні осколкові поранення голови, правої нижньої кінцівки, травми, поранення та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 27.05.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 28.07.2016 р. позивачу було відмовлено та повернуто документи, щодо виплати одноразової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 р. у розмірі 27-місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності 18.04.2008 р., на підставі того, що 01.01.2014 р. набули чинності редакції до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та ленів їх сімей» та постанова Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року. Позивач вважає, що має право відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку, затвердженого поставною КМУ № 499 від 28.05.2008 р. на одноразову грошову допомогу, яка складає: 4 203,30 грн. (грошове забезпечення, відповідно до довідки вказаної ЗОВК) х27 = 113 489,10 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ група, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статі 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року у розмірі 113 489,10 грн.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2017 року відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суду не надано відповідачем письмових заперечень чи будь-яких письмових пояснень.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 098052 від 18 квітня 2008 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2181 від 18.05.2016 року, МВТ, ЗЧМТ (1987, контузія) осколкові вогнепальні поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

27.05.2016 року позивач звернувся із заявою до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 71 від 19.08.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні грошової допомоги, оскільки особа звільнена з військової служби до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу»» від 04.04.2006 №3597-IV, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги та інвалідність яким встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідач фактично посилається на ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто наполягає на тому, що дія постанови КМУ від 25.12.2013 №975 та нової редакції ст.16 вищезазначеного закону поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинну інвалідність після 01.01.2014 р.

Проте суд із таким висновком погодитися не може.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Військовослужбовцям у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону). Згідно з ч.1 ст.16 вищевказаного Закону, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою КМУ від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок №499).

Відповідно до п.2 Постанови № 975 особам, які до набрання чинності Порядком №975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зазначений Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно якому днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці МСЕК.

Так, суд погоджується із доводами позивача, що зважаючи на те, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності 18.04.2008 року, до спірних правовідносин слід застосувати Порядок № 499, оскільки інших відмінних чітких визначень щодо дати встановлення групи інвалідності законодавець не передбачив.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону та пп.2 п.2 Порядку №499 одноразова грошова допомога призначається та виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, в розмірі 27-місячного грошового забезпечення - в разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Таким чином, змістовний аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває прав на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.

Так, оскільки позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи після звільнення з військової служби та набранням законної сили Закону та Порядку №499, то розмір і порядок виплати одноразової грошової допомоги, якщо інвалідність настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, визначається з урахуванням положень вищезазначених нормативно-правових актів, і буде складати для позивача - 27-місячне грошове забезпечення.

Аналогічна практика розгляду даної категорії справ спостерігається в ухвалах Вищого Адміністративного суду від 22.05.2014р. у справі №К/800/62429/13, від 09.07.2015р. у справі №К/800/19036/15, а також постановах ВСУ від 10.06.2014р., від 18.11.2014р. у справі №21-446а14, від 21.04.2015р. у справі №21-183а13, останні, в свою чергу, не може бути залишена судом поза увагою на підставі ст.244-2 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом`якшують відповідальність або скасовують відповідальність особи.

Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999р. у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з п.2 Постанови №975 особам, які до набрання чинності Порядком №975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії чи захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії 18.04.2008 р., і саме цього часу стосується Порядок № 499, яким установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач не довів, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази та системний аналіз положень діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

При розгляді справи за адміністративним позовом про зобов`язання органів Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

Позовна вимога щодо зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування і виплату позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи за своєю формою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект та виключають повторні звернення громадянина-інваліда війни до суду щодо поновлення порушених прав, які підлягають захисту у цій справі. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до абз.10 п.9 Рішення Конституційного суду України від 30 січня 2003 року №3 рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативні акти, а також ознайомившись із зібраними по справі доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 158-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 р. «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 р. у розмірі встановленому законом на день встановлення інвалідності.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька