Справа № 807/1460/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5979/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Яворського І.О.

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про скасування постанови про накладення штрафу,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в жовтні 2016 року звернувся з позовом в суд до Управління Держпраці у Закарпатській області та просив визнати незаконною та скасувати постанову №07-15-020/440/231 від 27 вересня 2016 року про накладення штрафу в розмірі 43 500 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач наголошує на те, що ОСОБА_2 не працює у позивача, як найманий працівник, а допомагає йому 2-3 рази на місяць погрузити машини відходами або дошками за що позивач відпускає йому відходи на дрова. Зокрема, робота ОСОБА_2 протягом 1-3 днів в місяць з неповним робочим днем не підпадає під ознаки с. 23, 24 КЗпП України щоб укладати між позивачем та ОСОБА_2 трудовий договір.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №807/1460/16 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Управлінням Держпраці у Закарпатській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №807/1460/16 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а зокрема статтей 23,24 КЗпП України.

Сторони по справі в судове засідання не зявились, а тому згідно ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Наказу від 05.09.2016 року та направлення на перевірку від 05.09.2016 року № 589 було проведено перевірку додержання позивачем законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, результати якої відображено в ОСОБА_2 перевірки від 09.09.2016 року №07-15-020/440.

Згідно акта перевірки від 09.09.2016 року №07-15-020/440, при перевірці виробничої площі з розпиловки деревини, що належить на праві оренди позивачеві виявлено працівника ОСОБА_2, якого допущено до роботи без укладеного письмового трудового договору та без повідомлення про прийняття працівника на роботу територіального органу Державної фіскальної служби за місцем обліку як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за типовою формою установленою постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413, до початку роботи працівника.

На підставі ОСОБА_2 перевірки від 09.09.2016 року за №07-15-020/440 відповідач прийняв постанову №07-15-020/440/231 від 27.09.2016 року про накладення на позивача штрафу в розмірі 43 500 грн.

Згідно п. 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів від 02.07.2012 року № 390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за № 1291/21603 (далі - Порядок №390), право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор). Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». При цьому позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду ( контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно ч. 1 ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

В ч. 1 ст. 24 КЗпП України зазначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Так, ч. 3 ст. 24 КЗпП України регламентовано, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.

В матеріалах справи міститься постанова Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.10.2016 року про закриття провадження у справі №307/2596/16-ц відносно позивача за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Дана постанова Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.10.2016 року набрала законної сили 24.10.2016 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю, від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини встановлені постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.10.2016 року справа №307/2596/16-ц не підлягають повторному доказуванню в даній адміністративній справі.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №807/1460/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст виготовлено 22.06.2017 року