Справа № 824/386/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

20 червня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/386/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Якимець Х.В.

представника позивача та третьої особи ОСОБА_1

відповідач не зявився

представників третьої особи ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом приватного нотаріуса ОСОБА_4

до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 кооператив Житлово-будівельний кооператив "Проспект",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача "Гіпербуд"

про визнання протиправним та скасування наказу та висновку.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 (далі - позивачка) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обмежень;

- визнати незаконним та скасувати Висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України від 13.06.2017 р. за результатами розгляду скарг ТОВ Гіпербуд від 01.03.2017 р.

Ухвалою суду від 19.06.2017 р. відкрито провадження в адміністративній справі.

Приватним нотаріусом ОСОБА_4 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій з урахуванням доповнення до вказаної заяви просить:

- вжити заходів щодо зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 р. "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в частині блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ОСОБА_4 строком на три місяці";

- заборонити державному підприємству Національні інформаційні системи вчиняти дії щодо тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до розгляду справи по суті та набрання рішення суду законної сили.

В обґрунтування заяви позивачка вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду, оскільки доступ до реєстру на даний час у нотаріуса обмежений, а скасування оскаржуваного наказу рішенням суду відповідно призведе до нівелювання його незаконності на час розгляду позову в суді, а також обмеження здійснення нотаріальної діяльності, які гарантовані Конституцією України, Законом України Про нотаріат та гарантіями здійснення нотаріальної діяльності як особи, що здійснює індивідуальну діяльність, самозайнята особа, що прирівняна до субєкта господарювання.

В судовому засіданні представник позивачки та третьої особи ОСОБА_5 кооперативу Житлово-будівельний кооператив "Проспект" підтримав подану заяву про забезпечення позову та просив суд вжити заходів забезпечення позову.

Представники третьої особи ТОВ "Гіпербуд" заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову та просили суд відмовити в задоволенні вказаної заяви за безпідставністю та необґрунтованістю.

Міністерство юстиції України та Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилися, явку представників не забезпечили, про причини неприбуття не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про розгляд вказаної заяви про забезпечення позову, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 118 КАС України питання про забезпечення адміністративного позову, про заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим або про скасування заходів забезпечення адміністративного позову, крім випадків, встановлених частинами першою і другою цієї статті, вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розглядові таких питань.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 118 КАС України, суд вважає, що неприбуття відповідачів належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання не є перешкодою для розгляду заяви про забезпечення адміністративного позову за наявними матеріалами.

Розглядаючи вказану заяву, суд враховує положення ст. 110 КАС України відповідно до якої підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі. Суд до судового розгляду адміністративної справи вживає заходи для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи в одному судовому засіданні протягом розумного строку

Відповідно до розяснень викладених в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ від 29.09.2016 р. №14, в порядку підготовки справи до судового розгляду суддя повинен вирішити, зокрема, такі питання: визначити обставини, що потребують доказування, з'ясувати коло доказів та провести їх збір (для цього суддя може: витребувати документи та інші матеріали, призначити експертизу, вирішити питання про забезпечення доказів за наявності відповідної заяви, запропонувати особам, які беруть участь у розгляді справи, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази тощо); встановити коло осіб, які беруть участь у розгляді справи, та інших учасників адміністративного процесу (суд може вирішити питання про заміну позивача чи відповідача, вступ або залучення третіх осіб, які не заявляють вимог на предмет спору, визнати обов'язковою особисту участь сторін чи третіх осіб у судовому розгляді, викликати на судовий розгляд свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів тощо); провести попереднє судове засідання; визначити подальшу долю справи (зокрема, суд може об'єднати позови в одне провадження чи роз'єднати позовні вимоги у самостійні провадження, залишити позовну заяву без розгляду, зупинити провадження у справі чи закрити його, за наявності підстав прийняти рішення про забезпечення адміністративного позову, закінчити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду в судовому засіданні; вчинити інші процесуальні дії, спрямовані на досягнення завдань підготовки справи до судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання, що на стадії підготовки справи до судового розгляду немає перешкод для розгляду поданої заяви одноособово.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

При цьому інститут забезпечення адміністративного позову згідно ст. ст. 3, 117 КАС України повинен відповідати завданню адміністративного судочинства забезпечувати захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових, чи службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, процесуальним законом встановлені виключні обставини, які можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ № 2 від 06.03.2008 р., в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Стаття 21 Конституції України гарантує, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав.

Статтею 6 цього Закону визначено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; субєкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані субєкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Згідно ст. 10 Закону №1952-IV державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у звязку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обовязково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобовязані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обовязково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер обєкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі (ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV).

Відповідно до ст. 3 Закону України Про нотаріат від 02.09.1993 р. № 3425-XII нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Статтею 46-1 Закону України Про нотаріат встановлено, що нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов'язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов'язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва обов'язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 (Дудчак до реєстрації шлюбу) Н.В. займається нотаріальною діяльністю відповідно до Свідоцтва № 6408 виданого 01.06.2007 р. Міністерством юстиції України.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 7 оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в тому числі позивачці тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV технічний адміністратор Державного реєстру прав (далі - технічний адміністратор) - державне унітарне підприємство, визначене Міністерством юстиції України та віднесене до сфери його управління, що здійснює заходи із створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав, відповідає за його технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних цього реєстру, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав, організовує та проводить навчання для роботи з цим реєстром.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.7 Закону №1952-IV Міністерство юстиції України, в т.ч. забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб'єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб'єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса, акредитованого суб'єкта державної реєстрації прав (ч. 7 ст. 37 Закону №1952-IV).

В судовому засіданні представник позивачки вказував, що позивачці на підставі оскаржуваного наказу заблоковано доступ до всіх єдиних та державних реєстрів, які веде державне підприємство Національні інформаційні системи та на підтвердження вказаної обставини надав до суду скрін-шот веб сторінки користувача сn20р6408 на сайті http://pnotar.nais.gov.ua.

Дослідженням вказаного скрін-шоту веб сторінки встановлено, що у користувача сn20р6408 (приватний нотаріус ОСОБА_4) відсутні права на виконання операцій на сайті http://pnotar.nais.gov.ua.

У даній адміністративній справі позивачкою оскаржується рішення субєкта владних повноважень, яким їй в т.ч. тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, відповідачами не надано до суду доказів, що свідоцтво позивачки про право на заняття нотаріальною діяльністю анульоване, а тому правові підстави для відмови позивачці у вчиненні нотаріальних дій за зверненнями громадян - відсутні.

З огляду на викладене, дія оскарженого наказу в частині тимчасового блокування доступу позивачці до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке веде державне підприємство Національні інформаційні системи фактично унеможливлює здійснення нею професійної діяльності за наявності відповідного свідоцтва, відтак існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачці для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у звязку із тимчасовим блокуванням позивачці доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона позбавлена права здійснювати власну професійну діяльність, вчиняти відповідні нотаріальні дії з нерухомим майном, що фактично позбавляє її права на працю. Тобто, наведені фактичні обставини свідчать про те, що дійсно на даний час існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивачці.

Доводи представників третьої особи ТОВ "Гіпербуд" стосовно існування очевидної ймовірності втручання позивачкою в роботу Реєстру після зупинення дії оскаржуваного наказу, суд вважає безпідставними, оскільки приватний нотаріус за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несе відповідальність у порядку, встановленому законом.

Статтею 86 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р. (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частинами 3 та 4 ст. 117 КАС України визначено, що забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: 1) зупинення дії рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборони вчиняти певні дії. Наведений перелік форм забезпечення позову є вичерпним.

Зупинення дії оскаржуваного рішення полягає в тому, що на час дії цього способу забезпечення позову положення цього акта не застосовуються до правовідносин. Зупинений акт де-юре вважається не існуючим.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору, наприклад, укладати договір, проводити платежі, передавати майно. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Зважаючи на те, що саме подання адміністративного позову та відкриття провадження у справі не зупиняють дії оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, то суд, відповідно до ч. 3 ст. 117 КАС України, в порядку забезпечення позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень.

Оскільки, правомірність оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 р. підлягає дослідженню лише під час судового розгляду адміністративної справи №824/386/17-а, проте оскаржуваний наказ має правовим наслідком позбавлення позивачку можливості та права здійснювати повноваження, визначені законодавством, за наявності чинного відповідного свідоцтва, суд вважає, що заходи забезпечення адміністративного позову, про які у своїй заяві просить позивачка, відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі. Невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.

Задовольняючи вимоги позивачки щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд також враховує, що заява містить посилання на беззаперечні мотиви, які позивачка вважає, що захист її прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, суд зазначає, що оскаржуваний наказ в частині тимчасового блокування доступу позивачці до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містить підстави та мотиви такого блокування.

Вищенаведене, на переконання суду, може свідчити про очевидність протиправності оскаржуваного рішення в частині тимчасового блокування доступу позивачці до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та є окремою підставою для забезпечення адміністративного позову.

Суд вважає, що наявні також підстави для забезпечення адміністративного позову шляхом заборони державному підприємству Національні інформаційні системи вчиняти дії щодо тимчасового блокування приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суд зауважує, що основною метою діяльності Державного підприємства Національні інформаційні системи є технічне, технологічне забезпечення створення та супроводження програмного забезпечення ведення автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, що створюються відповідно до наказів Мінюсту, а також інших електронних баз даних, що створюються відповідно до законодавства України, надання доступу фізичним та юридичним особам до автоматизованих систем Єдиних та Державних реєстрів, забезпечення збереження та захисту даних, що містяться в автоматизованих системах Єдиних та Державних реєстрів.

Як видно із п. 9 оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень виконання пункту 7 цього наказу покладено на державне підприємство Національні інформаційні системи.

З матеріалів справи видно та не заперечувалося особами, які беруть участь у справі, що у позивачки відсутні права на виконання операцій з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, що веде державне підприємство Національні інформаційні системи на сайті http://pnotar.nais.gov.ua.

Таким чином, Державне підприємство Національні інформаційні системи обмежуючи (блокуючи) доступ позивачці до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяло на підставі спірного наказу Міністерства юстиції України від №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивачки про забезпечення адміністративного позову в частині зупинення дії пункту 7 наказу Міністерства юстиції України від №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу Чернівецькому міського нотаріального округу ОСОБА_6 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці, то у державного підприємства Національні інформаційні системи відсутні підстави для блокування позивачці доступу до вказаного реєстру.

Тому суд забороняє державному підприємству Національні інформаційні системи вчиняти дії щодо тимчасового блокування приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Окрім того, суд вважає, що забезпечення позову має більш сприятливі наслідки для сторін (п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України), ніж відмова у забезпеченні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 117, 118 та 160 КАС України, з урахуванням ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.06.2017 р. про внесення виправлень у судове рішення, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву задовольнити.

2. Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №1871/5 від 13.06.2017 р. Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в частині блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 строком на три місяці.

3. Зобов'язати державне підприємство Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України відновити приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

4. Розяснити, що дана ухвала діє до вирішення адміністративної справи № 824/386/17-а по суті та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили.

5. Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, згідно ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 26 червня 2017 р.