Справа № 2270/6243/12
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2270/6243/12

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Зв'язок" до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2012 року позивач - ТОВ "МС-Зв'язок" звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/2980 від 10 вересня 2012 року .

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 14.03.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представники позивача заперечили проти апеляційної скарги та просили у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "МС-Зв'язок" з питань документального підтвердження господарських відносин з ТОВ "БК "Київбудмонтаж" за березень 2011 року та червень 2011 року, про що складено ОСОБА_2 перевірки № 4851/22-3/33232876 від 27 серпня 2012 року.

За результатами перевірки відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.1 ст.201 податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, ТОВ "МС Зв'язок" занижено суму ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет за підсумками березня 2011 року, червня 2011 року на загальну суму ПДВ 1058118,00 грн., в тому числі по періодах: березень 2011 року на суму ПДВ 200337,00 грн., червень 2011 року на суму ПДВ 857781,00 грн.

На підставі ОСОБА_2 перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № /2980 від 10 вересня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість по вітчизняних товарах в розмірі 1058119,00 гривень, з яких: 1058118,00 грн. - сума грошового зобов'язання за основним платежем та 1,00 грн. - за штрафними санкціями.

Підставою для таких висновків відповідача є те, що товариство з обмеженою відповідальністю "МС-Зв'язок" завищило суму податкового кредиту на 1058118,00 грн. за рахунок віднесення до податкового кредиту сум ПДВ по операціях з товариством з обмеженою відповідальністю "БК "Київбудмонтаж", що фактично не здійснювались.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Податкового кодексу України, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Таким чином, з метою перевірки правомірності дій податкової інспекції стосовно винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень необхідно встановити наявність або відсутність порушень з боку позивача, чинного на момент вказаних правовідносин, законодавства, що регулює порядок та умови сплати ПДВ та його відшкодування.

Відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, виходив з того, що позивач протиправно включив до суми податкового кредиту суми ПДВ по правовідносинам із "БК "Київбудмонтаж".

До таких висновків податковий орган прийшов зазначаючи про безтоварність правовідносин ( тобто відсутність їх фактичного здійснення ) позивача із зазначеним контрагентом про що на думку відповідача свідчить невідповідність первинних документів закону , а саме невідповідність підпису директора контрагента, що підтверджується результатами експертизи здійсненої в рамках кримінальної справи № 688/4283/14-к, а також відсутність у контрагента достатньої кількості працівників для можливості здійснення відображених у документах господарських операції.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи, прийшов до висновку про безпідставність прийняття відносно позивача оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, не підтверджені відповідними документами витрати не включаються до витрат за податковий звітний період та розрахунку об'єкта оподаткування, і на суму недосплаченого податку нараховується пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеними законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітний податковий період.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи встановлено, що вказані правовідносини між позивачем та його контрагентом підтверджені належним чином оформленими відповідними первинними документами, а саме договорами , субпідрядними угодами, додатковими угодами до договору з генерального підряду на будівництво об'єктів №30902 від 02 лютого 2010 року до Генерального договору №30902/30903/30904 від 02 лютого 2010 року, акти здачі - приймання виконаних робіт, акти здачі-приймання матеріалів обладнання, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні доручення, шляхові листи.

Отже, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності та безтоварності. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам.

Крім цього, предметом угоди для ТОВ "МС-Зв'язок" згідно договорів генпідряду було виконання конкретного завдання а саме отримання на користь замовника ЗАТ "ОСОБА_5 Ем." дозвільної та/або погоджувальної документації, необхідної для забезпечення дотримання встановленого чинним законодавством України порядку виконання робіт по будівництву об'єкта, а також робіт по модернізації базових станцій та їх будівництву.

Вказані роботи були виконані за договорами субпідряду між ТОВ "МС-Зв'язок" та ТОВ "БК "Київбудмонтаж" та після їх виконання прийняті замовником цих робіт ЗАТ "ОСОБА_5 Ем." що також свідчить про те, що такі операції дійсно були здійснені.

Таким чином, відповідність вказаних первинних документів вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку свідчить про правомірність дій позивача щодо формування податкової звітності з ПДВ на підставі вказаних документів.

Матеріалами справи та нормами чинного податкового законодавства підтверджено правомірність включення позивачем сум до податкового кредиту та валових витрат, а також безпідставність визначення податкових зобов'язань з ПДВ і податку на прибуток підприємств.

При цьому відповідач також вказує, що вищевказаний контрагент позивача не міг здійснювати господарську діяльність, адже не мають відповідних засобів та ресурсів для здійснення такої діяльності, зокрема відсутності необхідної кількості працівників .

Однак як вірно зазначено судом першої інстанції, що відповідач вказуючи про відсутність у ТзОВ "БК"Київбудмонтаж" достатньої кількості працівників, не довів наявність будь яких визначених нормативно-правовими актами нормативів кількості працюючих, необхідної для укладання певних видів господарських договорів.

Натомість відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б об'єктивно ставили під сумнів фактичне здійснення цих операцій. Також ним не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагентів були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги доводи відповідача стосовно не справжності підпису директора, оскільки дійсно відповідно до вказаного висновку експерта, ним не досліджувалося питання справжності підпису керівника ТзОВ "БК"Київбудмонтаж" ОСОБА_6 на документах, що стосувалися правовідносин з позивачем.

Таким чином, навіть у випадку підтвердження невідповідності підпису вказаного керівника у відносинах з іншими його контрагентами, підстави для висновку про невідповідність такого підпису на документах, що стосуються позивача відсутні.

Крім того, судом першої інстанції на вимогу Ухвали Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2016 року було витребувано від слідчого управління Головного управління ДФСУ в Хмельницькій області відповідну інформацію про проведення почеркознавчої експертизи справжності підпису директора ТОВ "БК "Київбудмонтаж" ОСОБА_6 на будь - яких інших документах підприємства позивача, за результати дослідження яких, було встановлено, що відповідними експертизами досліджено лише деякі документи, що стосуються діяльності TOB "БК "Київбудмотаж" і не є первинними, а тому не можуть свідчити про однозначну недійсність інших первинних документів підприємства. При цьому справа, по якій проводилась експертиза стосувалась обвинувачення директора TOB "Сварог-Агробуд ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних злочинів.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо того, що податковий орган неправомірно заперечує фактичне здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами та стверджує про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по цих операціях, оскільки право позивача на такий кредит підтверджується податковими накладними та сукупністю інших наданих до перевірки та досліджених у судовому засіданні первинних документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Однак відповідач, всупереч зазначених норм, діяв у невідповідність та на не підставі чинного законодавства, у зв'язку з чим прийняв рішення яке підлягає скасуванню.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 червня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10