Справа № 805/4538/16-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 р. Справа №805/4538/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14:15

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алябєва І.Г., при секретарі судового засідання Филиппенко М.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Корпорації Індустріальна Спілка Донбасу до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року Корпорація «Індустріальна спілка Донбасу» (далі Корпорація «ІДС») звернулася до суду з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент), у якому просить:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_2 щодо стягнення виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 02 листопада 2016 року у виконавчому провадженні № 52368312;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 02 листопада 2016 року у виконавчому провадженні № 52368312.

Позов обґрунтований тим, що згідно з Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) виконавець вказує про стягнення виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження. Натомість, у спірному випадку, винесена окрема постанова після відкриття виконавчого провадження. Також зазначають, що згідно з вимогами Закону № 1404 виконавчий збір стягується залежно від суми фактично стягнутої суми боргу, а у оскаржуваній постанові стягнуто усю суму виконавчого збору наперед.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року відкрито провадження у справі, яке в подальшому неодноразово зупинялося.

До судового засідання представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов.

Відповідач до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на адміністративний позов не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

27 вересня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52368312 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецького області від 31 травня 2016 року № 905/152/16.

Згідно з цим наказом з Корпорації ІДС на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» підлягає стягненню 67 419 471 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 25 551 890,93 доларів США процентів за користування кредитом, 302 632,06 грн процентів за користування кредитом у національній валюті, 79 771 200,70 грн пені, 5 917 288,36 грн пені, 11 030 938,40 грн пені, 1 693 479,23 пені та 118 704,87 грн судового збору.

02 листопада 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з Корпорації «ІДС» виконавчого збору у розмірі 9 297 136,27 доларів США та 9 883 424,36 грн.

Також встановлено, що на момент винесення оскаржуваної постанови, сума заборгованості, що підлягала стягненню згідно з наказом Господарського суду Донецького області від 31 травня 2016 року № 905/152/16, фактично не стягнута.

Здійснивши оцінку обставин справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, виходячи з наступного.

Особливістю правового регулювання спірних відносин є те, що виконавче провадження розпочато під час дії Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606), а оскаржувана постанова винесена після втрати ним чинності та набрання чинності новим Законом № 1404 (05 жовтня 2016 року).

Зазначені Закони по-різному унормовують питання щодо стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 606 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Водночас, Абзацом другим частини пятої статті 26 цього ж Закону передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404 встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до відносин щодо стягнення виконавчого збору у спірному випадку підлягають застосуванню положення Закону № 1404, оскільки відповідна постанова винесена після набрання ним чинності.

Водночас, у справі, що розглядається, виникла ситуація, яка не повністю унормована законодавством.

Йдеться, зокрема, про те, що виконавче провадження відкрито за правилами Закону № 606 (згідно з вимогами якого у постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначається про стягнення виконавчого збору), а на момент закінчення строку на самостійне виконання боржником рішення відповідний Закон втратив чинність.

При цьому, у новому Законі № 1404 вказано, що про стягнення виконавчого збору зазначається саме у постанові про відкриття виконавчого провадження та не передбачено для цього винесення окремої постанови.

За обставин такої правової невизначеності, та враховуючи обовязковість стягнення виконавчого збору, суд приходить до висновку про те, винесення в спірному випадку окремої постанови про стягнення виконавчого збору є законним.

Вирішуючи питання про правомірність винесення такої постанови до здійснення фактичного стягнення суми боргу, суд виходить з такого.

Закон № 1404 передбачає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення з божника суми виконавчого збору (абзац другий частини пятої статті 26), при цьому згідно з частиною другою статті 27 цього Закону виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута.

На думку позивача, винесення постанови про стягнення виконавчого збору до фактичного стягнення суми боргу є передчасним.

Суд не погоджується з таким твердженням та зазначає, що саме по собі винесення оскаржуваної постанови не тягне за собою фактичне стягнення виконавчого збору.

Таке стягнення може бути здійснено лише одночасно з фактичним стягненням основної суми боргу.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 45 Закону № 1404 розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

За правилами пункту 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі надходження суми, яка не задовольняє вимоги усіх стягувачів, а також за необхідності відрахування виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження виконавець складає розрахунок, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, суму, що залишилась після відрахування витрат виконавчого провадження, перелік стягувачів кожної черги, визначених статтею 46 Закону, та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, штрафів у разі винесення відповідних постанов. Розрахунок долучається до матеріалів зведеного виконавчого провадження.

Розрахунок державного виконавця затверджується начальником органу державної виконавчої служби (кошти розподіляються на підставі розрахунку державного виконавця та перераховуються на підставі розпорядження).

З викладених норм вбачається, що:

- задоволення вимог стягувача та стягнення виконавчого збору віднесено до однієї черги, тому здійснюється одночасно;

- фактичне стягнення виконавчого збору в розмірі, більшому ніж 10 % від фактично стягнутої суми боргу не є можливим.

Це також означає, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору має передувати вчиненню виконавчих дій щодо фактичного стягнення коштів з боржника, оскільки її відсутність унеможливить списання коштів з банківських рахунків боржника, тощо.

Таким чином, винесення постанови про стягнення виконавчого збору після фактичного стягнення суми боргу унеможливить одночасне стягнення суми боргу та суми виконавчого збору, порушивши принцип одночасності розподілу вказаних сум.

Таким чином, у спірному випадку державний виконавець порушень Закону не допустив, а у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову Корпорації Індустріальна Спілка Донбасу відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Аляб'єв І.Г.