Справа № 803/501/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6678/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.
суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,
з участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Шрі ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі № 803/501/17 за адміністративним позовом громадянина Шрі ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання неправомірним та скасування рішення,-

В C Т А Н О В И В:

19.04.2017 року громадянин Шрі ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
На підтвердження позовних вимог покликається на те, що 14.04.2017 позивач отримав повідомлення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області № 0704/12 від 12.04.2017 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підставою для якого був наказ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області № 25 від 12.04.2017. Відмову вмотивовано тим, що надана позивачем інформація не дає підстав кваліфікувати його як особу, на яку поширюється дія пункту 1, 13 частини першої статті 1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.
Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову громадянина Шрі ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 12 квітня 2017 року № 0704/12 та зобов`язання вчинити дії - відмовлено повністю.
Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що причиною його виїзду з Шрі Ланки були переслідування за політичною та національною ознакою. Він, як тамілець за походженням, надавав сприяння політичній партії Тамільський національний альянс, за що зазнав переслідувань від озброєних людей, тому в разі повернення на батьківщину його життя перебуватиме під загрозою. Судом не надано оцінки пропозиції УВКБ ООН від 21.12.2012 року щодо ущемлення тамільців у Шрі Ланці та Рекомендації УВКБ ООН щодо оцінки потреб у міжнародному захисті шукачів притулку з Шрі Ланки від 21.12.2012 року.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено те, що громадянин Йогараджан Тхаджан, уродженець міста Джафна, Шрі Ланка, за національністю шріланкієць, за віросповіданням індус, сімейний стан неодружений, прибув в Україну через територію Російської Федерації.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.12.2016 року №308/13175/16-а ОСОБА_2 примусово видворено за межі території України.
Як слідує з матеріалів особової справи №2017 LT 008, позивач 23.03.2017 року звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якій просив притулок в Україні з підстав побоювання зазнати переслідування в країні походження та був переміщений для подальшого утримання до пункту тимчасового перебування іноземців Журавичі Волинської області.
Згідно з протоколом співбесіди від 29.03.2017 року позивач причиною виїзду з країни постійного проживання зазначив, те що він, як тамілець за походженням, надавав сприяння політичній партії Тамільський національний альянс, за що зазнав переслідувань від озброєних людей, тому в разі повернення на батьківщину його життя перебуватиме під загрозою.
За результатами розгляду особової справи Йогараджана Тхаджана №2017 LT 008, головним спеціалістом сектору у справах біженців відділу міграційної роботи УДМС України у Волинській області від 12.04.2017 був складений висновок про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, на підставі пункту шостого статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту як особі, у якої відсутні умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону.
Із змісту вищезазначеного висновку слідує, що відомості надані заявником про себе та місце народження і проживання є послідовними та правдивими, а відтак інформація щодо громадянина Шрі ОСОБА_1 є правдоподібною. Однак, твердження заявника про небезпеку перебування в Шрі Ланці та політичну ситуацію в цій країні є недостовірними, що підтверджуються загальнодоступними джерелами інформації. Так, заявник у заяві та анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стверджує, що займався пропагандистською діяльністю і виборчою кампанією в Національному Тамільському Альянсі (НТА) Шрі Ланки та брав участь у політичних сутичках під час проведення виборів. Крім того, заявник повідомив, що працював водієм в Національному Тамільському Альянсі, проте деталей щодо своєї діяльності в НТА надати не зміг. Аналізуючи обставини справи, заявник взагалі не був об`єктом зацікавленості правоохоронних органів чи інших органів Шрі Ланки, оскільки безперешкодно відкрив візу та безперешкодно залишив територію країни, хоча, перетин кордону, при цьому, передбачає проведення відповідної перевірки особи, однак, не зважаючи на те, що за словами останнього його переслідували, він не був затриманий.
Крім того, у ході проведення співбесіди ОСОБА_3 повідомив, що він бажає потрапити до Швейцарії, оскільки там кращі умови життя. Вказане дає підстави вважати, що заявник відноситься до категорії економічних мігрантів осіб, які добровільно залишають країну своєї громадської незалежності з метою пошуку кращих умов життя. Про це свідчить також той факт, що здійснивши в`їзд на територію України заявник не звернувся в установленому порядку за захистом, а намагався за допомогою міжнародних злочинних угрупувань в незаконний спосіб перетнути державний кордон України.
Враховуючи вищевикладені розбіжності, а також факт надання позивачем неправдивих відомостей, спеціаліст УДМС України у Волинській області дійшов до висновку про те, що заявник не надав достовірних чи правдоподібних фактів його особистого переслідування в країні постійного проживання. Заявник ніколи не був членом жодної політичної, релігійної, військової чи громадської організації. У зв`язку з вищезазначеним, немає підстав вважати, що заявник має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
У зв`язку з цим, наказом УДМСУ у Волинській області від 12.04.2017 року № 25 на підставі пункту шостого статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, у якої відсутні умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив з того, що правовий статус біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, в Україні, порядок надання, втрати та позбавлення цього статусу біженця, встановлення державних гарантій захисту біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, визначено, зокрема, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Позивач не надав доказів причетності до політичних партій, активної участі у політичному житті країни свого походження. Також не встановлено того, що позивач був об`єктом переслідувань як на момент перебування на території країни походження, так і на момент звернення до відповідача, наявність прямих загроз такого переслідування через політичні погляди.
Відомості, які надав позивач, носять загальний характер та не підтверджують наявність переслідувань відносно нього за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Пунктом 6 статті 8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту передбачено те, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Відповідно до п.1 ст.1 вказаного Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з п.13 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
За змістом Конвенції про статус біженців 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття біженець включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.
Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
Апеляційним судом з матеріалів справи встановлено те, що заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є очевидно необґрунтованою, оскільки позивачем не доведено наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також наявність обґрунтованої загрози життю, безпеці чи свободі позивача через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання та перебуванням у третій безпечній країні.
Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що 12.04.2017 відповідачем правомірно було прийнято рішення (повідомлення) №0704/12 про відмову громадянину Шрі ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування вказаного рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу громадянина Шрі ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі № 803/501/17 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено 23.06.2017 року.