Справа № 638/13126/16-а
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/45/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.
при секретарі Козодой К. І.
з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.
з участю представника позивача Юрко О. Г.
з участю представника відповідача Пономаренка В. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року представник ОСОБА_1 Юрко О. Г. звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебував на військовій служби та проходив її у Збройних Силах колишнього Союзу РСР, а з отриманням України незалежності у Збройних Силах України. Остання посада позивача на військовій службі - «Начальник Харківського вищого танкового командного училища», з якої п.1 наказу Міністра оборони України від 09.10.1997 року №496 (по особовому складу) звільнений з військової служби за станом здоров`я у військовому званні «полковник». Наказом начальника Харківського вищого танкового командного училища від 13.10.1997 року №286 (по особовому складу) з 27 листопада 1997 року виключений зі списків особового складу училища, всіх видів забезпечень та направлений на військовий облік до Дзержинського районного військового комісаріату м. Харкова. З 28.11.1997 року Харківським обласним військовим комісаріатом, на той час органом пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, позивачу була призначена військова пенсія. З 31.03.1998 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.04.2003 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку. 01.04.2003 року встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку. З 07.05.2015 року позивачу встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку. При цьому, всі військовослужбовці на час проходження військової служби підлягали державному обов`язковому особистому страхуванню. Згідно довідки НАСК «Оранта» №135 від 20.02.2017 року позивач отримав страхову виплату по державному обов`язковому особистому страхуванню в зв`язку з втратою працездатності 30.03.1998 року в розмірі 1850 грн., а з травня 2006 року була введена одноразова грошова допомога в зв`язку з встановленням інвалідності. 18.05.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з отриманням інвалідності та надав увесь пакет необхідних документів. 01.08.2016 року позивач отримав лист-повідомлення від Харківського обласного військового комісаріату за вих. №1741/ВСЗ від 29.07.2016 року, де було зазначено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільнені з військової служби та інвалідність яким встановлена до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року №33597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразового грошової допомоги, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку з 07.05.2015 року, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 року №54, пункт 41, та зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з зі встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з 07.05.2015 року, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та пп.4 п.2 ст. 16-ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням раніше отриманої виплати по обов`язковому особистому страхуванню військовослужбовців в розмірі 1850 грн. 00 коп.
Представник позивача ОСОБА_1 Юрко О. Г. в останнє судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без участі представника позивача, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.
Представник відповідача Міністерства оборони України Пономаренко В. І. в останнє судове засідання не з`явився, проте надав до суду заперечення, в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечує у повному обсязі з наступних підстав. Просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Тобто, при вирішенні питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги необхідно керуватися законодавством, що діяло на день встановлення позивачу інвалідності. У зв`язку з тим, що позивачем не було надано довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення йому інвалідності, неможливо визначити законодавство, яким необхідно керуватися при виршенні питань щодо права на отримання одноразової грошової допомоги, а також порядку та розміру виплати такої допомоги. Окрім того, законодавець розмежовує поняття первинного встановлення інвалідності та встановлення вищої групи інвалідності під час повторного огляду. Тобто, днем встановлення інвалідності у розумінні підпункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3 Порядку №975 вважаєтсья дата проходження первинного огляду МСЕК, а дата підвищення (повтроного) огляду групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності. Також позивач порушив строк звернення за одноразовою грошовою допомогою, а саме трьохрічний строк, оскільки перший раз (первинно) йому було встановлено інвалідність задовго до моменту звернення до військомату. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про провденення судового засідання без участі представника третьої особи.
Суд, дослідивши доводи представника позивача та письмові заперечення представника відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, наказом Міністра оборони України від 09.10.1997 року №496 (по особовому складу) полковник ОСОБА_1 , колишній начальник Харківського вищого танкового командного училища, який перебуває в розпорядженні Міністерства оборони України, звільнений з військової служби у запас за пунктом 65, підпункт «в» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу (а. с. 11).
Наказом начальника Харківського вищого танкового командного училища від 13.10.1997 року №286 (по особовому складу) з 27 листопада 1997 року полковник ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу училища, всіх видів постачання і забезпечення та направлений на облік до Дзержинського районного військового комісаріату м. Харкова (а. с. 12).

18.05.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю (а. с. 15).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 за вих. №1741/ВСЗ від 29.07.2016 року позивача ОСОБА_1 повідомлено, що рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги вразі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 року №54, п. 41, йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільнені з військової служби та інвалідність яким встановлена до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року №33597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразового грошової допомоги, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі (а. с. 17).

З 31.03.1998 року позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 01.04.2003 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку (довідка МСЕК №312724).

01.04.2003 року позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку (довідка МСЕК №022008).

З 07.05.2015 року позивачу ОСОБА_1 встановлено безстроково ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку (довідка МСЕК №106104).

Згідно довідки Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (Харківська обласна дирекція) №135 від 20.02.2017 року ОСОБА_1 , який проходив службу у підрозділах Міністерства оборони України, 13.06.2000 року одержав страхову суму по державному обов`язковому особистому страхуванню у розмірі 50 % втрати працездатності від 31.03.1998 року, тобто 1850 грн.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Пункт 9 статті 16-3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, в зв`язку з чим Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно з вказаним Порядком визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Оскільки позивачу встановлено другу групу інвалідності 07 травня 2015 року, до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок №975.

У відповідності до п. «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 6 Порядку №975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату в становлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
За наведеного вище вбачається, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.
В зв`язку з тим, що позивачу встановлено інвалідність другої групи після звільнення з військової служби та набранням чинності Законом України від 04 липня 2012 року №5040-VІ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», що визначають розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги, інвалідність настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Згідно абзацу 4 підпункту 1 пункту 6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується, військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (стаття 16-4 Закону № 2011).
Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Пунктом 11 Порядку №975 встановлено, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Відповідно до пункту 13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10 і п. 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2014 року (справа №21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа №21-484а13) сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши докази по справі, суд встановив що 07.05.2015 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ №975 від 25.12.2013 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Однак, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, відповідач МОУ не прийняв відповідного рішення про призначення та виплату позивачу спірної допомоги, а тому такі дії та бездіяльність відповідача є протиправними і підлягають судовому захисту.
У відповідності до статті19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Україна є соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 та частина перша статті 8 Основного Закону України).
У Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що «верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності». Складовою верховенства права є правова визначеність, яка, зокрема, знаходить свій вияв у принципі законних (легітимних) очікувань.
Європейський суд з прав людини у справі Івонн Ван Дайн проти Міністерства внутрішніх справ (Yvonne Van Duyn v. Home Office 04.12.1974) висловив правову позицію, за якою принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, ця держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
Відтак, обґрунтованими (легітимними) сподіваннями особи є очікування можливості ефективного здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі, якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями цих прав.
Згідно статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Також, відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За принципом верховенства права, що визначений у частині 4 статті 8 КАС України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 наголосив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі статті 94 КАС України.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з зі встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку з 07.05.2015 року, а також зобов`язанням Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з 07.05.2015 року, що відповідає вимогам частини 2 статті 11 КАС України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 3, 6, 19, 21, 22, 46, 58, 64, 68, 126, 130 Конституції України, ст.ст. 2, 9, 10, 11, 71, 86, 94, 158-167 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з зі встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час виконання інтернаціонального обов`язку з 07.05.2015 року, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 року №54, пункт 41.
Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку з зі встановленням йому інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з 07.05.2015 року, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та пп.4 п.2 ст. 16-ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з урахуванням раніше отриманої виплати по обов`язковому особистому страхуванню військовослужбовців в розмірі 1850 грн. 00 коп.
Стягнути з Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Головуючий: