Справа № 826/27568/15
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві, Державної фіскальної служби України про скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (відповідач 1), Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (відповідач 2), Державної фіскальної служби України (відповідач 3) про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача 1 № , № , № , № від 16.04.2015 року, № від 17.06.2015 року, № від 11.09.2015 року; скасування рішення відповідача 2 № 1613/н/26-15-10-08-15 від 04.06.2015 року, крім скасування рішення відповідача 1 № від 16.04.2015 року; скасування рішення про результати розгляду повторної скарги відповідача 3 № 8343/Н/99-99-10-01-03-14 від 02.09.2015 року; скасування акту № 233/26-57-17-01/НОМЕР_8 від 16.03.2015 року про результати планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 28 листопада 2016 року позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2015 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову, а саме: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача 1 № , № (форма «Р»), № від 16.04.2015 року (форма «Р»); № (форма «Р») від 17.06.2015 року; № від 11.09.2015 року; № (форма «С») від 16.04.2015 року. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з прохальної частини апеляційної скарги, представник позивача просить суд апеляційної інстанції визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення, проте не ставить вимоги про скасування рішення відповідача 2 № 1613/н/26-15-10-08-15 від 04.06.2015 року, крім скасування рішення відповідача 1 № від 16.04.2015 року; скасування рішення про результати розгляду повторної скарги відповідача 3 № 8343/Н/99-99-10-01-03-14 від 02.09.2015 року; скасування акту № 233/26-57-17-01/НОМЕР_8 від 16.03.2015 року про результати планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає за можливе переглянути на законність лише податкові повідомлення - рішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачем 1 була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено акт № 233/6-57-17-01/НОМЕР_8 від 16.03.2015 року (далі - акт), яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України.

Даним актом встановлено порушення, зокрема: пункту 135.1 статті 135, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 та пункту 164.3 статті 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження валового доходу за 2014 рік на суму 59 750, 15 грн. в поданих до ДПІ у Святошинському районі декларації про доходи та майновий стан за 2014 рік, звітів з реєстраторів розрахункових операцій за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та декларацій платника ПДВ; пункту 177.4 статті 177, пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року на суму 973 943, 40 грн.; пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 149 228, 69 грн., а саме: за 2013 рік - 83 421, 58 грн., за 2014 рік - 65 807, 11 грн.; заниження оподаткованого доходу по податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року на загальну суму 530 301 грн., за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року на загальну суму 558 432 грн., що призвело до не сплати єдиного соціального внеску за 2013 рік та 2014 рік на загальну суму 160 667, 91 грн., в т.ч. за 2013 рік - 72 412, 97 грн., за 2014 рік - 8 254, 94 грн.; пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, чим занижено суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період 01.01.2013 року по 31.12.2014 року на загальну суму 175 514 грн.

Не погоджуючись з такими висновками, позивач подав відповідачу 1 заперечення до акту перевірки.

У зв'язку з виявленими порушеннями, на підставі Акту, відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 16.04.2015 року:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 57 540, 10 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 28 770, 05 грн.;

№ , яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 863 315, 85 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 56 143, 38 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 14 035, 85 грн.;

№ , яким позивачу визначено до сплати суму недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 88 254, 94 грн. (вимога про сплату боргу (недоїмки).

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом про їх скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, відображав у книзі обліку доходів та витрат накладні по придбанню товарів, суми ПДВ включав до декларацій по ПДВ у періодах їх отримання. Витрати внесені у книгу обліку доходів та витрат - це собівартість реалізованого товару. Взаємовідносини між ФОП ОСОБА_2 та постачальниками здійснювались на підставі договорів поставки. Товар завозився транспортом постачальників товару.

В той же час, суд першої інстанції зазначив, що позивачем в якості доказів та обґрунтування своєї позиції подано лише копію книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність на 2013/2014 роки. Будь-яких інших первинних документів (первинних документів, які б підтверджували понесені витрати та отримані доходи, дані про які занесені до книги, у тому числі договори, накладні), які б дали змогу спростувати встановлені перевіркою порушення позивачем суду не подані.

Крім того, перевіркою також встановлено порушення позивачем здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та з приводу даних спірних правовідносин вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Щодо заниження позивачем валового доходу та завищення валових витрат, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з актом № 233/26-57-17-01/НОМЕР_8 від 16.03.2015 року, станом на 01.12.2014 року у позивача рахувався товарний залишок на загальну суму 416 940, 57 грн. (347 450, 48 без ПДВ), у зв'язку з чим відповідач 1 дійшов висновку про те, що позивачем занижено валовий дохід та завищено валові витрати, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість, з податку на доходи фізичних осіб та по сплаті єдиного внеску.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач в період з 01.01.2013 року по 13.11.2014 року здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та продуктами харчування за готівкові кошти з використанням реєстраторів розрахункових операцій (РРО).

Згідно зі статтею 164 Податкового кодексу України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Таким чином, для включення вартості вищезгаданого товарного залишку до доходів він мав би бути реалізований позивачем при здійсненні його господарської діяльності. Але з 13.11.2014 року позивач призупинив свою підприємницьку діяльність шляхом скасування в ДПІ реєстрації РРО, через які проводилася реалізація товарів, у зв'язку з чим, позивач не міг реалізувати товарний залишок, оскільки була призупинена його підприємницька діяльність. Тим більше, що цей товар є підакцизним (алкогольні напої).

З огляду на викладене, позивач використав товарний залишок для власних потреб, а не для провадження господарської діяльності.

Згідно статті 177 цього Кодексу об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Так, за період з 01.01.2013 року по 13.11.2014 року позивачем у книзі обліку доходів та витрат відображалися накладні по придбанню товарів, а суми ПДВ включалися до декларацій по ПДВ у періодах їх отримання. Витрати також були внесені у книгу обліку доходів і витрат. Дані витрати - це собівартість оплаченого постачальникам, але нереалізованого товару. Взаємовідносини між позивачем і постачальниками здійснювалися на підставі договорів поставки. Товар завозився транспортом постачальників товару.

Позивач на підтвердження того, що залишок товару використовувався для власних потреб, надав копію відповідного акту списання у зв'язку з чим не відносив його до доходів.

Згідно статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється підприємцями. Тому, розпочинаючи підприємницьку діяльність, фізична особа - підприємець бере на себе усі ризики, які виникають при проведенні такої діяльності.

Виходячи з усього викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем не було завищено валові витрати та не було занижено валовий дохід.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що на підставі доводів відповідача 1 станом на 01.12.2014 року у позивача рахувався товарний залишок на загальну суму 416 940, 57 грн. (347 450, 48 без ПДВ).

Разом з тим, визначена відповідачем сума є помилковою, оскільки позивачем у книзі обліку доходів і витрат зазначено, що з цієї суми списано 71 700 грн., ПДВ з якої зазначено у декларації за листопад 2014 року. Таким чином, товарний залишок у позивача складав 416 940, 57 - 71 700 = 345 240, 57 грн., що вже включає в себе суму ПДВ (20 %).

Отже, сума товарного залишку без ПДВ складає 287 700, 48 грн., а ПДВ відповідно складає 57 540, 10 грн.

Таким чином, відповідачем суму товарного залишку визначено неправильно, що підтверджується копією книги обліку доходів і витрат.

У такому випадку суми розрахованих відповідачем належних до сплати податку на доходи фізичних осіб та штрафної санкції також є помилковими.

Щодо порушення позивачем здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу.

Згідно з актом № 233/26-57-17-01/НОМЕР_8 від 16.03.2015 року перевіркою встановлено порушення позивачем здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, а саме: порушення вимог пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/1032 (далі - Положення 637).

Виходячи з позиції відповідача, позивачем несвоєчасно оприбутковано готівкові кошти за період з 01.01.2013 року по 08.04.2013 року, а саме: готівкові кошти (торгівельна виручка) на загальну суму 172 663, 17 грн. своєчасно (у день одержання) не оприбутковано (не записано) в книзі обліку доходів і витрат, яку ведуть громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року (книга обліку доходів і витрат зареєстрована у ДПІ 09.04.2013 за № 690/17.4.15).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 2.6 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Відповідно до пункту 1.2 Положення № 637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до цього ж пункту, у разі проведення готівкових розрахунків з застосуванням РРО або використанням РК оприбуткування готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

Книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби країни. Книга містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів і послуг - пункт 1.2 Положення № 637.

Як убачається з матеріалів справи, позивач в період з 01.01.2013 року по 13.11.2014 року здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та продуктами харчування за готівкові кошти саме з використанням РРО.

У зв'язку з чим, за період з 01.01.2013 року по 08.04.2013 року оприбуткування готівкових коштів проводилося позивачем згідно вимог чинного законодавства - тобто у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків.

Слід окремо зазначити, що на думку відповідача 1, факт і своєчасність оприбуткування готівки посвідчує запис саме в книзі обліку доходів і витрат.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Положенням № 637 зазначено, де саме фіксується оприбуткування готівки - у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що, виходячи з аналізу Положення № 637, запис в книгах обліку розрахункових операцій засвідчує факт і своєчасність оприбуткування готівки.

Що стосується прийняття відповідачем 1 податкового повідомлення - рішення № від 16.04.2015 року, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем в якості доказів подано лише копії книг обліку розрахункових операцій. Фіскальних звітних чеків суду не подано, що, на думку суду, унеможливлює співставити дані з них для спростування доводів відповідача щодо несвоєчасного оприбуткування готівки в касі.

Згідно пункту 1.2 Положення № 637 розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах (пункт 2.6 Положення № 637).

Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю суттю розрахунковий документ - це чек, що підтверджує факт продажу товару та засвідчує суму готівки, яка буде внаслідок такого продажу оприбуткована. Тобто він дозволяє, як того вимагає пункт 2.6, співставити суму у ньому з сумою готівки, що оприбутковується.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що книги обліку розрахункових операцій позивача прошнуровані, завчасно зареєстровані у ДПІ, щоденно заповнювалися та містять усі щоденні звіти щодо руху готівки з відповідними датами за період, що перевірявся відповідачем.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази та обставини справи, а тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 КАС України - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено за подачу адміністративного позову 16 697, 80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.454574155.1 від 29.10.2015 року.

За подачу апеляційної скарги апелянтом було сплачено 6 699 грн., що підтверджується квитанцією № 804403 від 20.03.2017 року (Т. 3, а/с 1) та 3 719, 40 грн., що підтверджується квитанцією № 775543 від 05.05.2017 року (Т. 3, а/с 57).

Враховуючи те, що рішення у справі ухвалено на користь апелянта, судовий збір у розмірі 27 116, 20 грн. підлягає стягненню з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ФОП ОСОБА_2 за подання адміністративного позову до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві № , № , № від 16.04.2015 року, № від 17.06.2015 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф від 16.04.2015 року, рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.09.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 27 116 грн. (двадцять сім тисяч сто шістнадцять гривень) 20 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2017 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.