Справа № 821/228/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/228/17

Категорія: 2 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Федусика А.Г., Танасогло Т.М.

при секретарі - Берекет Н.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Херсонській обласній раді, а саме: визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 22 грудня 2016 року №1; визнання ОСОБА_1 репресованою; зобовязання видати ОСОБА_1 документ про те, що вона є репресованою.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як родину позивача у примусовому порядку пересилили на територію України, а тому вона є репресованою, відповідно до положень ст. 9 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Херсонської обласної ради «Про утворення комісії Херсонської обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих» № 1427 від 02 вересня 2010 року, відповідно до ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 9 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» утворено комісію Херсонської обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих та затверджено її персональний склад.

При цьому, 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до комісії Херсонської обласної ради з питань поновлення прав реабілітованих з заявою про перегляд рішення комісії № 2 від 22 вересня 2010 року на підставі наданих документів, так як на неї розповсюджується дія ст. 9 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

В свою чергу, Херсонською обласною радою прийнято рішенням №1 від 22 грудня 2016 року «Про розгляд звернення ОСОБА_1 щодо визнання особи репресованою», яким відмовлено у визнанні громадянки ОСОБА_1 репресованою, так як згідно довідки Державного архіву Львівської області ОСОБА_1 за межі колишнього Радянського Союзу не висилалась

Не погоджуючись з прийнятим рішення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як дія положень Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» не поширюються на позивача, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», вирішення питань, пов'язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покласти на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Радам народних депутатів утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Угоди між Урядом УРСР і Польським комітетом національного визволення від 09 вересня 1944 року, сторони погодили, що дана евакуація українського населення повинна була відбуватися без застосування прямого чи то опосередкованого примусу, лише добровільно та за бажанням осіб, що проживали у відповідних повітах та в інших районах Польщі, і щодо прийняття яких є згода Уряду Української РСР і Польського комітету національного визволення.

При цьому, 06 травня 1957 року між урядами УРСР і Польщі був підписаний Протокол до вищевказаної Угоди, у ст. 1 якого сторони констатували, що евакуація українського населення з території Польщі до УРСР та польських громадян з території УРСР до Польщі відбувалася і була закінчена в атмосфері взаємного розуміння та згоди.

Відповідно до вищевказаної Угоди, кожна із сторін взяла на себе зобов'язання компенсувати своїм громадянам майно, залишене внаслідок переселення.

Колегією суддів встановлено, що у 1945 році позивач та його родина проживали у с. Корисно, Перемишльського повіту, Жешівського воєводства у Польщі.

При цьому, у 1945 році на підставі вищевказаної угоди між урядом УРСР і Польським комітетом національного визволення позивача та його родину переселено у Дрогобицьку область (теперішня територія України).

Внаслідок чого, позивач вважає, що він є репресованою особою, його статус репресованого встановлено ст. 9 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а оскаржуване рішення обласної ради суперечить фактичним обставинам справи.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до вищевикладених положень ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено обовязок комісій обласних, міських, районних Рад народних депутатів вирішувати питання повязані з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону.

Тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, вирішальним елементом для застосування ст. 9 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» є попередня реабілітація громадянина, відповідно до приписів цього Закону.

При цьому, реабілітованими можуть вважаться громадяни України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог та визнання правомірним оскаржуваного рішення, так як на момент виселення позивач проживала на території Польщі, а тому вона не може вважатися репресованою на підставі положень ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання рішення у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 26 липня 2017 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.Г. Федусик

ОСОБА_2