Справа № 335/5122/17
Суддя: Соболєва І. П.
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/5122/17 2-а/335/235/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі відповідач, пенсійний фонд), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 09.03.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсію;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору.

У позові вказує, що позивачу з 1998 року було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави призначення пенсії, а за призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше 09.03.2017 року. Звертає увагу на неврахуванні Управлінням факту призначення пенсії за віком Позивачу вперше, помилковості ототожнення переходу на інший вид пенсії з переведенням. Підкреслює, що для обрахунку військової пенсії та пенсії за віком застосовуються різні показники.

На підставі заяви від 09.03.2017 року УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя йому призначено пенсію за віком.

29.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням ч.2 ст. 40 вказаного закону, із застосуванням показника середньої плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком. Проте листом від 11.04.2017 року № 91/Т-9 пенсійний фонд повідомив його про правомірність розрахунку та виплати пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Ухвалою суду від 27.04.2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

25.05.2017 року від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов за змістом яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1998 року призначена пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з трудовою книжкою позивач, після призначення йому пенсії за вислугу років, продовжував працювати, а саме:

з 03.05.1999 по 05.07.2002 спеціалістом 1-ї категорії відділу оперативного реагування;

з 08.07.2002 по 16.09.2002 працював провідним фахівцем відділу інспектування морського регіонального рятувального центру по Запорізькій області;

з 30.09.2002 по 16.12.2002 - інспектором з пожежної безпеки;

з 02.04.2003 по 01.12.2003 - спеціалістом 1 категорії (оперативний черговий) пункту управління;

з 02.12.2003 по 06.02.2004 - інженером з пожежної безпеки;

з 09.04.2004 по 25.12.2006 - провідним спеціалістом відділу СФД та роботи з ПНО, провідним спеціалістом відділу підготовки сил цивільного захисту населення, головним спеціалістом відділу захисту населення і територій, заступником начальника відділу підготовки сил цивільного захисту населення та роботи з потенційно небезпечними об'єктами;

з 29.12.2006 по 15.05.2009 - спеціалістом 2-ї категорії штаба цивільної оборони та надзвичайних ситуацій;

з 18.05.2009 по 11.12.2013 (та по теперішній час) - інженером з охорони праці 2-ї категорії в службу пожежної безпеки, інженером з пожежної безпеки 2-ї категорії служби пожежної безпеки.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 09.03.2017 року, УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя призначено йому пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

29.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням ч. 2 ст. 40 вказаного закону, із застосуванням показника середньої плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 11.04.2017 року № 91/Т-9 пенсійний фонд повідомив позивача, що пенсія йому призначена та виплачується правомірно, з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік, адже згідно із абз.2 і 3 ч.3 ст. 45 Закону № 1058 при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

24.04.2017 року позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон про військовослужбовців) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Як свідчать матеріали справи, виплата пенсії, призначеної позивачу на підставі Закону про військовослужбовців, була переведена на пенсію за віком з 09.03.2017 року, яка нарахована у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, у межах спірних правовідносин, має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що положеннями ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058, однак, як було встановлено раніше, у спірному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Аналогічний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, від 09.06.2015 року у справі №21-550а14, від 02.12.2015 року у справі №193/1029/14-а, від 22.12.2015 року у справі №2-а/199/138/14.

Так, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону про військовослужбовців, приписи якого передбачають інші підстави та порядок призначення пенсії. Водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше.

Крім того, після призначення пенсії за Законом про військовослужбовців позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, про що свідчить, зокрема, наявна у матеріалах справи копія трудової книжки серії БТ-І №1196454 від 07.08.1977 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пенсійний фонд України відповідно до статті 58 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є самоврядною неприбутковою організацією, яка виконує владні управлінські функції на виконання делегованих повноважень, у тому числі пов'язані з призначенням пенсій у порядку, передбаченому зазначеним Законом. Прийняття рішення начальником управління в межах спірних відносин є способом реалізації владних повноважень в розумінні вищенаведених конституційних принципів.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів підстав правомірності врахування показника середньої заробітної плати за 2007 рік, навпаки пенсійний фонд, в порушення вимог діючого законодавства, неправомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком з 09.03.2017 року відповідно до ч. 2 ст .40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте з 01.01.2017 року Пенсійний фонд України та його органи були віднесені до пільгової категорію осіб, звільнених від сплати судового збору (Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року зі змінами).

Враховуючи, що при зверненні до суду позивачем сплачено 640,00грн. (квитанція №0.0.752376782.1 від 24.04.2017 року), суд приходить до висновку, що сплачений судовий збір підлягає стягненню з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 22-24, 46 126 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69, 71, 86, 159, 161, 163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1) пенсію за віком з 09.03.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсію.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1) судові витрати по справі судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн.

Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 2 червня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя: І.П. Соболєва