Справа № 521/19123/16-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 521/19123/16-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Маркарова С.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Одесі апеляційну скаргу Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправною відмову в нарахуванні та виплаті їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій та зобовязання виплатити грошову допомогу у розмірі 13796, 30 грн.

ОСОБА_2 Малиновського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Малиновському обєднанні управління Пенсійного фонду України в м.Одесі.

З 16.06.2016 року їй призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування».

20.09.2016 року Пенсійний фонд відмовив у здійсненні такого нарахування, пославшись на те, що ОСОБА_1 не має 30 річного стажу на посаді працівника охорони здоровя, оскільки посада масажистки не передбачена переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (лист управління пенсійного фонду від 20.09.2016 року №243/П-1).

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді масажистки в клінічній лікарні на залізничному транспорті з 26.07.1982 року по 15.07.2000 рік.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою КУ Міська клінічна лікарня від 26.09.2016 року №200, трудовою книжкою позивача БТ-І №1718001, актом перевірки управління пенсійного фонду №137 від 20.07.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив про протиправність висновку Пенсійного фонду, що посада масажистка не дає право на пенсію за вислугою років.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

ОСОБА_2 КМУ № 909, до переліку закладів і установ охорони здоров'я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Приміткою 3 до постанови КМУ № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

ОСОБА_2 міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397«Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров'я та сільського господарства» передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

Як вбачається зі змісту Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» від 19 листопада 1992 року та наказів МОЗ України в сфері медичної діяльності до середнього медичного персоналу відносяться особи, які отримали спеціальну освіту та відповідну кваліфікацію в середніх медичних навчальних закладах і допущені в установленому порядку до медичної діяльності.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених правових норм середній медичний персонал це узагальнене поняття.

Статтею 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» визначено, що медичною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну спеціальну освіту.

Так, ОСОБА_1 закінчила повний курс Одеського медичного училища № 2 за спеціальністю «Медична сестра» та отримала кваліфікацію медичної сестри.

Зазначені обставини підтверджуються дипломом позивача Є-1 № 409180 від 07.07.1977 року.

В установленому законом порядку позивач була допущена до медичної діяльності в КУ Міська клінічна лікарня, що підтверджується її трудовою книжкою БТ-І №1718001, актом перевірки управління пенсійного фонду №137 від 20.07.2016 року, свідоцтвами №№1108,1312,1313,3229 Міністерства охорони здоровя України про проходженням підвищення кваліфікації як медсестра медичних кабінетів, посвідченням медсестри атестаційної комісії органу охорони здоровя від 26.07.2000 року.

Акт перевірки управління Пенсійного фонду №137 від 20.07.2016 року підтверджує кваліфікацію позивача як медичної сестри, що відносить її до категорії середнього медичного персоналу.

Крім того, згідно з наказом Медичної служби ДП «Одеська залізниця» від 04.12.2012 року № 01/212 «Про внесення змін до штатних розкладів» Державного закладу «Дорожня лікарня ДП «Одеська залізниці» за період з 1979 по 2009 роки внесено зміни, згідно з якими назву посади «масажист» змінено на посаду «медична сестра з масажу».

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що дорожня лікарня Одеської залізниці це багатопрофільний лікувальний заклад, що надає кваліфіковану медичну допомогу залізничникам, пенсіонерам залізничного транспорту та населенню, а позивачка працюючи в цьому закладі на посаді медичної сестри з масажу, маючи медичну освіту, відноситься до категорії осіб середнього медичного персоналу та має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове держане пенсійне страхування».

З огляду на викладене судова колегія вважає, що посада масажистки передбачена переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі залишити без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик