Справа № 813/698/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2017 року № 813/698/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського торговельно-економічного університету до Личаківського обєднаного управління пенсійного фонду України м.Львова про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

16 лютого 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Львівського торговельно-економічного університету (надалі по тексту позивач) до управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова (надалі по тексту відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова з направлення Львівському торговельно-економічному університету супровідними листами від 16.08.2016 року №7176/04-26, від 15.09.2016 року №7996/04-26, від 15.11.2016 року №9823/04-26, від 21.12.2016 року №109992/04-26 повідомлень про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів за серпень-грудень 2016 року.

Ухвалою суду Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року дану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

20.02.2017 року представник позивача усунув недоліки позовної заяви, яка була залишена без руху.

Ухвалами судді від 21.02.2017 року провадження у даній адміністративній справі було відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

25.04.2017 року протокольною ухвалою суду проведено заміну відповідача на Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова супровідними листами від 16.08.2016 року №7176/04-26, від 15.09.2016 року №7996/04-26, від 15.11.2016 року №9823/04-26, від 21.12.2016 року №109992/04-26 направило на адресу Львівського торговельно-економічного університету повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за серпень-грудень 2016 року. Вважає дії відповідача з направлення вищевказаних повідомлень протиправними, оскільки Львівський торговельно-економічний університет є вищим навчальним закладом IV-го рівня акредитації недержавної форми власності. Фінансування Університету проводиться за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб замовників, які оплачують вартість освітніх послуг. Ні чинним законодавством у сфері вищої освіти, ні установчими документами Університету не передбачено формування резервного чи іншого фонду для фінансування витрат, які безпосередньо не повязанні з навчальним процесом, в тому числі і на виплату різниці між сумою пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсії обчисленої відповідно до інших законодавчих актів. Окрім цього, звертає увагу суду, що в повідомленнях направлених на адресу позивача вказуються прізвища осіб, які не були науково-педагогічними працівниками і жодного відношення до університету не мали. Зокрема, ОСОБА_3М, ОСОБА_4 Таким чином, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов. У таких запереченнях відповідач вказує, що на виконання вимог ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №372 (надалі по тексту Порядок №372) позивачу було направлено повідомлення про суми витрат на фінансування різниці між сумою пенсій, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів на 2016 рік. Окрім цього, зазначає, що пенсії ОСОБА_3М та ОСОБА_4 на які позивач звертає увагу призначені у звязку із втратою годувальника ОСОБА_5, ОСОБА_6, які працювали у Львівській комерційній академії. Таким чином, на переконання відповідача адміністративний позов є необґрунтованим та безпідставний, а позивач зобовязаний відшкодувати відповідачу різницю між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, як недержавний вищий навчальний заклад.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов та просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку у сфері наукової і науково-технічної діяльності, створює умови для провадження наукової і науково-технічної діяльності, задоволення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку шляхом взаємодії освіти, науки, бізнесу та влади.

Відповідно до ч.9 ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 року №1977-XII, а також відповідно до пункту 5 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 року №848-VIII різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

-для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів за рахунок коштів державного бюджету;

-для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів, а також коштів державного бюджету в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педаггічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом;

-для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Згідно з ч.33 ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 року №1977-XII, ч.9 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 року №848-VIII дія цих статей поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно із цим Законом, недержавних вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, що діють відповідно до Закону України «Про вищу освіту», міжнародних наукових організацій, відкритих на території України відповідно до міжнародних договорів,установчі документи яких затверджено Кабінетом міністрів України, а також на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ і вищих навчальних закладів, що належали партійним та громадським організаціям колишніх Української РСР, інших республік СРСР та СРСР.

Таким чином, на виконання вимог ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 року №1977-XII та Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №372 (надалі по тексту Порядок №372) позивачу було направлено повідомлення про суми витрат на фінансування різниці між сумою пенсій, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», і сумою пенсій, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів на 2016 рік.

Судом встановлено, що Львівський торговельно-економічний університет, в минулому Львівська комерційна академія згідно статутом затвердженим Правлінням Укоопспілки 12.10.2001 року, погодженим Міністерством освіти і науки України 15.10.2001 року, створена постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.1994 року №794 та постановою Правління Укоопспілки від 08.12.1994 року №166, заснована на колективній формі власності на базі Львівського торговельно-економічного інституту, підпорядкована спілці споживчих товарів України.

Відповідно до підпункту 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України неприбуткові підприємства, установи та організації неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до підпункту 133.4 статті 133 Кодексу.

Пунктом 133.4 статті 133 Податкового Кодексу України передбачено, що не є платниками податку неприбуткові підприємства, установи та організації у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі-неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам:утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації, установчі документи якої містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших повязаних з ними осіб, установчі документи якої передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення), внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ організацій.

Відтак, посилання позивач на те, що Львівський торговельно-економічний університет не може відшкодувати різницю між сумою пенсії призначеної згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, оскільки Львівський торговельно-економічний університет є неприбутковою організацією, фінансування якої проводиться за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб замовників, які оплачують вартість освітніх послуг є безпідставним.

Окрім цього, на підтвердження правомірності проведення розрахунків суми витрат на фінансування різниці пенсій працівникам Львівського торговельно-економічного університету відповідачем до матеріалів справи було долучено: копії розпоряджень про призначення пенсій (протоколів) ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, білій О.Г., ОСОБА_15, блонській В.І., ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_3, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35Р-Й., ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, Кожевніковій г.П., ОСОБА_4, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83, ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86, ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90, ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94, ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98, ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105, ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108, ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111, Слупській Л-О. І., ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115, ОСОБА_116, ОСОБА_117, ОСОБА_118, ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121, ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124, ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127, ОСОБА_128, ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131, ОСОБА_132, ОСОБА_133, ОСОБА_134

У свою чергу, пенсії ОСОБА_3М, ОСОБА_4, ОСОБА_11 призначені у звязку з втратою годувальників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_135 відповідно, які працювали у Львівській комерційній академії.

Згідно з ч.22 ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 року №1977-XII, пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого наукового (науково-педагогічного) працівника (годувальника), які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були на утриманні годувальника), у розмірі: 60 відсотків пенсії наукового (науково-педагогічного) працівника на трьох і більше непрацездатних членів сімї; 60 відсотків на двох непрацездатних членів сімї; 40 відсотків на одного непрацездатного члена сімї.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1)були на повному утриманні померлого годувальника;

2)одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Підсумовуючи вказане, в суду немає жодних підстав для визнання протиправними дій відповідача.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського ОСОБА_116 з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 26 червня 2017 року.