Справа № 554/2285/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 28.04.2017 Справа № 554/2285/17
Справа № 554/2285/17
Провадження № 2-а/554/250/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 квітня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представників позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Полтаві Департаменту Патрувльної поліції Національної поліції України ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення штрафу та закриття провадження по справі,

в с т а н о в и в :

21 березня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, в якому зазначила, що 22 лютого 2017 року відповідно до постанови серії АР № 673197 відповідачем вона на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП була піддана адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що близько 15 год. 30 хв., цього дня вона, керуючи транспортним засобом «Ford Focus» д. н. з. ВІ 0035 ВК, здійснила зупинку на відстані менше 10 м від пішоходного переходу, а також в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушила вимоги Правил дорожнього руху України (далі - Правил).

Заперечуючи факт вчинення інкримінованого їй порушення Правил, вона зазначила, що вимушену зупинку в недозволеному місці зробила не навмисно, а вимушено, так як почувала себе недобре і необхідно було вжити ліки. Наголосила, що вона являється інвалідом другої групи, її автомобіль позначений розпізнавальним знаком «Інвалід», а тому відповідно до п. 2. 8 Правил вона мала право відступати від вимог дорожніх знаків 3.1, 3.2 і 3.35-3.38, а також знака 3.34 за наявності під ним таблички 7.18. Цих вимог Правил вона не порушила, а тому притягнення її дол. відповідальності відповідачем вважає незаконним, а винесену ним постанову протиправною, в звязку з чим і просить скасувати її як таку.

В судовому засіданні позивачка та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 та представник третьої особи ОСОБА_5 позов не визнали, заперечували проти його задоволення, зазначаючи, що позивачка допустила інкриміноване їй порушення Правил, що було безпосередньо виявлено відповідачем, а тому у визначеній законом процедурі була піддана адміністративному стягненню у виді штрафу, про що було винесено відповідну постанову. При її винесенні позивачці у відповідності до Конституції України та КУпАП були розяснені її права, якими вона в повній мірі скористалася.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, обєктивно дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови серії АР № 673197від 22 лютого 2017року (а. с. 10) ОСОБА_1 піддана адміністративному стягненню на підставі ч. 1 ст. 122КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення вимог Правил зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34.

Під час розгляду справи в суді свідок ОСОБА_7 інспектор патрульної поліції, яка разом з Відповідачем-1 виявила факт порушення Правил позивачем, підтвердила цей факт, наголосивши на тому, що останній дійсно допустив таке порушення за обставин, викладених в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення.

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0563169 ОСОБА_1 являється інвалідом другої групи, причиною чого є загальне захворювання (а. с. 9).

Оцінюючи наведені докази, суд враховує наступне.

В ході розгляду в суді справи встановлено, що позивачка дійсно здійснила зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 Правил «Зупинка заборонена», але зробила це вимушено із-за хворобливого фізичного стану, в якому вона на той час перебувала, для того щоб вжити ліки, про що вона повідомила відповідача, коли той предявив їй претензії з приводу зупинку автомобіля в недозволеному для цього місці.

Всупереч вимогам Правил останній, приймаючи рішення про накладення на позивачку адміністративного стягнення, оцінки її запереченням не надав, а виніс постанову, якою піддав її адміністративному штрафу.

Аналіз змісту винесеної постанови, дає підстави суду констатувати, що вона не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, а тому судом розцінюється як протиправна.

Зокрема, в ній не наведено спростувань доводів позивачки про причину зупинки нею транспортного засобу в недозволеному місці. Постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення Правил та не зазначає, чи взагалі здійснювалась фіксація порушення за допомогою фото або відеозапису. В самій постанові не зазначено, чи був автомобіль позивачки позначений розпізнавальним знаком «Інвалід».

Отже, судом встановлено, що позивачка, зважаючи на стан, в якому вона перебувала в час, який їй інкримінується як порушення вимог Правил, відповідно до п. 2. 8 Правил мала право відступати від вимог дорожніх знаків 3.1, 3.2 і 3.35-3.38, а також знака 3.34 за наявності під ним таблички 7.18 і цих вимог Правил не порушила.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд керується вимогами статті 69 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків. письмових і речових доказів, висновків експертів.

На підставі наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів суд констатує факт недоведеності вини позивачки у вчиненні інкримінованого їй відповідачем правопорушення, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині, що стосується вимоги про скасування постанови як незаконної.

Щодо оскарження дій відповідача стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її субєктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обовязковою умовою здійснення такого захисту судом є обєктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо накладення на позивачку адміністративного стягнення у виді штрафу є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не порушують прав позивачки.

Суд також зазначає, що позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, є спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність доказів вчинення позивачкою інкримінованого їй правопорушення, а отже до необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 283, 284, 288 КУпАП, статтями 6-14, 70, 71, 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Полтаві Департаменту Патрувльної поліції Національної поліції України ОСОБА_4 серії АР № 673197 від 22 лютого 2017 року, відповідно до якої позивачку піддано адміністративному стягненню на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу 255 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 5 травня 2017 року.

Суддя А. Г. Савченко