Справа № 808/280/17
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2017 рокусправа № 808/280/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Запорізький слідчий ізолятор" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року по справі № 808/280/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, Державної установи "Запорізький слідчий ізолятор" про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (далі - відповідач-1), Державної установи "Запорізький слідчий ізолятор" (далі - відповідач-2), в якому просив, з урахуванням уточненого адміністративного позову:

визнати протиправним рішення Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, яке викладене в листі від 23.11.2016 року № 1-15-5196-жн, про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 20.12.1994 року по 02.02.2010 року та з 08.06.2010 року по 11.07.2014 року;

зобов'язати Запорізький слідчий ізолятор Управління Державної пенітенціарної служби в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 20.12.1994 року по 02.02.2010 року та з 08.06.2010 року по 11.07.2014 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано Запорізький слідчий ізолятор Управління Державної пенітенціарної служби в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 20.12.1994 року по 02.02.2010 року та з 08.06.2010 року по 11.07.2014 року з урахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 1171,13 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна установа "Запорізький слідчий ізолятор" звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить внести зміни до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року та зобов'язати Державна установа "Запорізький слідчий ізолятор"виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 08.06.2010 року по 11.072014 рік, в решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з відомостей трудової книжки позивача слідує, що останній після звільнення з Запорізького слідчого ізолятора знову працевлаштувався в органи внутрішніх справ з 05.08.2014 року. 06.11.2015 року звільнений з органів внутрішніх справ, 07.11.2016 року прийнятий на службу в Національну поліцію України, та був звільнений 15.01.2016 року, а тому не зрозуміло чому відповідні суми не було виплачено після звільнення позивача з Національної поліції України 15.01.2016 року за весь період з 20.12.1994 року, а проведено виплати лише за останній рік роботи.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.12.1994 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України.

02.02.2010 року ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за власним бажанням.

З 08.06.2010 року по 11.07.2014 року ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.

ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, у відповідь на яку отримав лист Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області від 23.11.2016 року вих. № 1-15-5196-жн. У відповіді зазначалось, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у Запорізькому слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області за період з 08.06.2010 року по 11.07.2014 року, але у відповідності до чинного законодавства України, нарахування і виплата вищевказаного грошового забезпечення є неможливим, оскільки Бюджетним кодексом України не передбачене здійснення видатків за минулий бюджетний період -2014 рік.

Визнання протиправною відмови у виплаті відповідної одноразової грошової допомоги та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивачу 11.07.2014 року відповідачем-2 була виплачена одноразова грошова допомога лише за один календарний рік служби, при цьому Запорізьким слідчим ізолятором мали враховуватись як період служби на вказаному підприємстві, так і період попередньої служби з 20.12.1994 року по 02.02.2010 року. В той же час, решта позовних вимог не підлягала задоволенню, оскільки звернена не до належного суб'єкта владних повноважень.

Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року в частині зобов'язання Запорізького слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 08.06.2010 року по 11.07.2014 року з урахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 1171,13 грн., сторонами не оскаржується, а тому колегією суддів у відповідності до приписів ст. 195-1 КАС не переглядається.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання Запорізького слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період з 20.12.1994 року по 02.02.2010 року з огляду на наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262-XII (в редакції на момент першого звільнення позивача) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказані положення Закону кореспондуються із п. 10 Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393), відповідно до якої військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно абз. 2 п. 10 Постанови № 393 зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Так, як вірно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 20.12.1994 року по 02.02.2010 року та згідно з наказом від 02.02.2010 № 10 о/с був звільнений за власним бажанням на підставі п. 64 п.п. "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з посади міліціонера взводу № 2 роти конвойної служби міліції. Вказані обставини заявником апеляційної скарги не заперечуються.

Таким чином, на момент попереднього звільнення позивач ані згідно вимог ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, ані положень п. 10 Постанови КМУ № 393 не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не мав право на пенсію за Законом № 2262-XII.

При цьому, при попередньому звільнені позивачу одноразова грошова допомога не призначалась та не виплачувалась, що також не заперечується відповідачем-2.

Оскільки, грошова допомога, передбачена пунктом 10 Постанови № 393 є за своєю суттю одноразовою, позивач при першому звільненні з органів внутрішніх справ не отримував цю допомогу, а тому відповідач-2, при здійсненні розрахунку при повторному звільненні та нарахуванні одноразової грошової допомоги, був зобов'язаний врахувати попередній період служби позивача в органах внутрішніх справ.

Таким чином, при звільненні 11.07.2014 року, відповідно до наказу № 80 о/с, позивачу мала бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в тому числі і за період з 20.12.1994 року по 02.02.2010 року, тобто попередній період служби позивача в органах внутрішніх справ, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

З приводу посилань заявника апеляційної скарги на те, що відповідні грошові суми мали б бути виплачені вже Національною поліцією України при звільненні позивача 15.01.2016 року, колегія суддів апеляційного суду зазначає про їх безпідставність та необґрунтованість, адже саме у відповідача-2 станом на 11.07.2014 року виник обов'язок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, в тому числі і за попередній період роботи, та у відповідності до ст. 19 Конституції України саме Державна установа «Запорізький слідчий ізолятор» повинен був здійснити відповідні виплати, з огляду на що відповідний обов'язок не може бути покладений на Національну поліцію України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205,206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної установи "Запорізький слідчий ізолятор"- залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року по справі № 808/280/17 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко