Справа № 640/7139/17
Суддя: Бородіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/7139/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 Суддя Київського районного суду м.Харкова, розглянувши в м.Харкові у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, 15.05.2017 року звернувся у суд з позовом до відповідача, Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова, в якому просить суд :

- визнати протиправними дії відповідача, щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України в сумі 1197,91грн. за 2007р. при призначенні пенсії позивачу у 2017р.;

- зобовязати відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком із застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2014-2016р., починаючи з 16.03.2017р. та провести виплати.

Відповідач у поданих запереченнях проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що його дії є правомірними.

Матеріали справи свідчать, що позивачу з 01.01.1994р. була призначена пенсія за вислугу років на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

13.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" .

Відповідач призначив йому пенсію. При призначені пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2007р.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1й статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший й показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше. Крім того, після призначення пенсії за віком позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що підтверджується довідкою пенсійного фонду про його заробітну плату та трудовою книжкою.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 31 березня 2015 року та від 02 грудня 2015 року (справи №№21-612а14, 21-4123а15 відповідно).

Враховуючи вищевикладене, суди дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 6-14, 71, 159-163, 167 , 183-2 КАС України суд,-

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними дії Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова, щодо призначення ОСОБА_1 пенсії із застосування показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з працівників у галузі економіки України в сумі 1197,91грн. за 2007р. при призначенні пенсії позивачу у 2017р.

Зобовязати Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова здійснити з 16 березня 2017 року розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи із показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року призначення пенсії 2014-2016рр., із урахуванням раніше виплаченої пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1280 грн.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Бородіна Н.М.