Справа № 347/2030/15
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6266/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Косівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення та нечинним державний акт, -

В С Т А Н О В И В :

30 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати недійсним рішення Косівської міської ради №3.71-26 від 09 жовтня 2008 року ,,Про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки у власність.

Також позивач просив визнати нечинним Державний акт на право власності на земельну ділянку №805124 від 08 червня 2010 року, що виданий ОСОБА_2.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2010 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою від 19 грудня 2013 року Львівський апеляційний адміністративний суд скасував постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2010 року та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив повністю.

16 вересня 2015 року Вищий адміністративний суд України за наслідками касаційного перегляду справи виніс ухвалу, якою скасував постанови Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2010 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, а справу направив на новий апеляційний розгляд до суду першої інстанції.

Постановою від 18 квітня 2017 року Косівський районний суд Івано-Франківської області знову повністю відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження факту прийняття Косівською міською радою або судом рішення про припинення його (позивача) права на безстрокове користування спірною земельною ділянкою.

За таких обставин, позивач вважає, що передача спірної земельної ділянки у власність іншої особи без попереднього її вилучення з користування позивача є протиправною.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишились висновки Вищого адміністративного суду про необхідність встановлення з посиланням на належні та допустимі докази факту перетинання його (позивача) земельної ділянки із земельною ділянкою, переданою спірними рішеннями міської ради у власність ОСОБА_2

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що рішенням Косівської міської ради народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області за №43 від 28 березня 1990 року ОСОБА_1 надана в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку земельна ділянка із земель міської забудови в Косів на вул. Дружби, 35 площею 600 кв.м. Також за відповідним актом здійснено винос в натуру меж зазначеної земельної ділянки і розбивку будівель (т.1 а.с. 6,7)

Відповідно до п.2.2 вказаного рішення ОСОБА_1 повинен був протягом місяця з дня одержання будівельного паспорта укласти з виконкомом Косівської міської ради народних депутатів договір про надання йому у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві особистої власності і посвідчити його в нотаріальній конторі, після чого отримати в районного архітектора дозвіл на право закладки фундаменту. Крім того, в силу вимог п.2.3 цього ж рішення Косівської міської ради позивач повинен був побудувати житловий будинок на протязі трьох років з часу нотаріального посвідчення договору та здати його в експлуатацію комісії міської ради народних депутатів.

Позивач не надав суду жодного документу на виконання вимог вказаних пунктів рішення, будівництво житлового будинку він так і не розпочав по даний час.

Рішенням за №3-71-26 від 09 жовтня 2008 року Косівська міська рада ухвалила: затвердити ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0949 га.; затвердити акт відновлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд; зобовязати ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку (т. 1 а.с. 5).

На підставі вказаного рішення Косівської міської ради відповідач ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку виготовив технічну документацію та отримав державний акт серії АК №805124 (виданий 10 червня 2010 року) на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0949 га, яка розташована в м. Косів на вул. Дружби Івано-Франківської області (т.1 а.с.38, 233-240).

Згідно зазначеного державного акту земельна ділянка ОСОБА_2 межує з земельними ділянками громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та землями Косівської міської ради (заїздна дорога).

Відповідно до повідомлення землевпорядного підприємства ,,Діл-Інженер технічна документація і відповідно державний акт на земельну ділянку ОСОБА_2, яка розташована в м.Косів на вул.Дружби, виготовлявся в період з 2008 року по 2010 рік з привязкою до державної системи координат. На імя ОСОБА_1 від 1990 року не виготовлялася технічна документація і не проводились відповідні геодезичні обміри, а тому уточнити місцезнаходження земельної ділянки технічно неможливо. Як вбачається із план-схеми розміщення спірної земельної ділянки, земельна ділянка, на яку претендує позивач частково охоплює земельну ділянку, яка передана в приватну власність ОСОБА_2, а частина її розміщена на земельній ділянці, що знаходиться в приватній власності ОСОБА_6 (т. а .с. 63-64).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоуправління, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі ,,Сокуренко і Стригун проти України (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін ,,встановленим законом у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, ,,що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза ,,встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування ,,суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, ,,встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Рішення суду першої інстанції, яке переглядається, про законність розпорядчих дій, ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого і поза звязком з яким не можуть бути розвязані питання, повязані з безоплатною передачею землі у власність.

В постанові від 01 жовтня 2013 року у справі за позовом заступника прокурора м. Ялти Автономної Республіки Крим в інтересах республіканського комітету Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища до Кореїзської селищної ради про визнання незаконним та скасування колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила: що, якщо після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак, і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Оскільки після оформлення відповідачем ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства державного акту на право приватної власності на землю виник спір про право цивільне, апеляційний вважає, що захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 Земельного кодексу України та 16 Цивільного кодексу України.

Таким чином, даний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ч.1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції на порушення наведених нормативно-правових актів розглянув справу за правилами КАС України, колегія суддів визнає правильним постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації захисту свого права на земельну ділянку у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 4 ч. 1 ст.198, ч.1 , ст. ст. 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2017 року у справі № 347/2030/15 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Косівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_7

Ухвала в повному обсязі складена 26 червня 2017 року.