Справа № 295/1796/17
Суддя: Гумен Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1796/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Гумен Н.В.

при секретарі Скришевській О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Богунського районного суду міста Житомира справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись до Богунського районного суду міста Житомира, як місцевого адміністративного суду, просив визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього за адресою м. Житомир вул. Покровська, 62, та скасувати постанову інспектора патрульної поліції 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_2 Ігоровича АР № 321453 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.02.2017 року відповідачем винесено постанову, за якою притягнуто його до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення, за яке передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., однак позивач вважає, що працівником патрульної поліції постанова мала виноситися після розгляду адміністративної справи, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, позивач вважає що відповідач розглянувши справу на місці знаходження транспортного засобу не дав можливості скористатися його правами передбаченими ст. 268 КУпАП, неповно та необєктивно зясував обставини по справі, всупереч нормам закону України «Про дорожній рух» вимагав надати поліс страхування, однак підстав для перевірки полісу в інспектора не було, а також відповідач порушив його конституційні права, а тому з цих підстав позивач вважає, що постанова не відповідає вимогам закону.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав адміністративний позов в повному обсязі, з підстав, що містить зміст адміністративного позову, додатково пояснив, що ним було викликано працівників поліції для оформлення ДТП, однак вподальшому він з іншим учасником ДТП домовився та необхідність розгляду адміністративного правопорушення відпала, про що було повідомлено працівників поліції та оформлено хибний виклик, пізніше відповідач попросив пред"явити поліс обовязкового цивільного страхування транспортного засобу, однак позивач таку вимогу працівника поліції не виконав, страховий поліс не надав, при цьому вважає, що відповідач не мав права у нього вимагати даний поліс, відповідач порушив процедуру оформлення адміністративного правопорушення за місцем його вчинення, докази зібрані в справі позивач вважає незаконно зібраними, а отже не повинні братися до уваги, вважає дії відповідача незаконними та просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач вважає, що строки притягнення його до адміністративної відповідальності передбачені ст. 38 КУпАП минули, а тому на підставі ст. 247 КУПАП провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи (а.с. 14-15), додатково пояснив, що 06.02.2017 року інспектором 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_2 правомірно винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, оскільки 06.02.2017 року сам позивач викликав працівників поліції для оформлення ДТП, після їх приїзду позивач попросив оформити хибний виклик так як домовився з іншим учасником ДТП, на вимогу працівника поліції предявити страховий поліс відмовився, відповідач вважає, що в працівників поліції були всі підстави вимагати у позивача страховий поліс, однак позивач його не предявив, а тому враховуючи, що розгляд даного правопорушення відноситься до компетенції національної поліції, відповідачем правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, а його дії щодо оформлення та розгляду адміністративного правопорушення відповідали вимогам закону. Крім того, вважає клопотання позивача щодо закриття справи про адміністративне правопорушення за строками накладення адміністративного стягнення такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки адміністративне стягнення на позивача накладено в той же день коли ним здійснено адміністративне правопорушення, а саме 06.02.2017 року, а тому дана норма не відноситься до справи яка розглядається в судовому порядку, оскільки строки розгляду справи судом визначаються ст. 122 КАС України, а саме розумні строки.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що 06.02.2017 року інспектором 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія АР № 321453 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, 06.02.2017 року о 11 год.40 хв. водій ОСОБА_1 не мав при собі поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 г Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо порядку та процедури винесення постанови про адміністративне правопорушення, то це регулюється нормами ст.ст.254, 258, 276, 283 КУпАП України, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 ( далі-Інструкція №1395).

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема за порушення приписів ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі ( ч.2 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 3 ст. 255, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 258 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення правил дорожнього руху не передбачено.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121 1, 121 2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ).

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 126 виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП. За таких обставин, посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 268 КУпАП є необґрунтованим.

А тому суд не приймається до уваги посилання позивача на порушення порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до положень статей 222 та 258 КУпАП України працівники органів і підрозділів Національної поліції можуть розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення без складання протоколів та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом достовірно встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 06.02.2017 року позивач викликав працівників поліції для оформлення адміністративного правопорушення за участю позивача та іншого учасника дорожнього руху, оскільки відбулася дорожньо-транспортна пригода, однак учасники дорожнього руху до приїзду працівників поліції вирішили свій спір та був оформлений хибний виклик працівників поліції.

Разом з тим, на вимогу працівника поліції надати страховий поліс, позивач не надав, що підтвердив в судовому засіданні, вказав, що страховий поліс був відсутній на той час.

Отже судом встановлено, що перевірка полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності відбувалась у звязку з тим, що позивач потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, однак оскільки учасники дорожнього руху дійшли згоди, матеріали ДТП не оформлювалися, що підтверджується письмовими поясненнями позивача та іншого учасника дорожнього руху ОСОБА_4, відібраних інспектором поліції та пояснень позивача в судовому засіданні. (а.с. 16, 17)

Відповідно до статті 2 Закону України "Про дорожній рух", законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положеннями пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 зазначених Правил на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Статтею 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

При цьому, саме існування наведених обставин, зокрема в пунктах 2, 5 і зумовило виникнення в Інспектора поліції права на реалізацію повноважень вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують відповідне право особи, а саме страховий поліс.

При цьому, суд враховує, що поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також не надано позивачем під час судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки приписи частини першої статті 126 КУпАП визначають керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), самостійним складом правопорушення, а встановлений факт непред'явлення позивачем полісу сторонами не заперечується, суд приходить до висновку про наявність у відповідача правових підстав для складання оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Під час судового розгляду позивач просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за строками давності передбаченими ст. 38 КУпАП та на підставі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити, мотивуючи це тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена 06.02.2017 року, тобто термін давності на час судового розгляду минув.

Однак суд не може погодитися з даною позицією позивача виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчинив адміністративне правопорушення 06.02.2017 року, і цього ж дня 06.02.2017 року інспектором 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_2 винесено постанову серія АР № 321453 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, тобто в межах строку визначного ст. 38 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності

Адміністративний суд, в свою чергу, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченими ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, а тому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення в даному випадку протирічать вимогам закону.

Що стосується судового розгляду, то дані норми закріплені в ст. 123-2 КАС України, яка в свою чергу вказує про те, що адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З вказаного слідує, що позивачем порушено вимоги Правил дорожнього руху, це підтверджено належними доказами, і інспектор патрульної поліції правомірно притягнув його до відповідальності. При цьому, інспектором не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, доводи позивача, що постанова підлягає скасуванню на тій підставі, що оформлення постанови та порушення інспектором патрульної поліції процедури оформлення матеріалів носить формальний характер є недоведеним та безпідставним.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серія АР №321453 від 06.02.2017 року, винесена без порушенням норм адміністративного законодавства та вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395, оскільки в судовому засіданні були наведені докази, на яких ґрунтується висновок посадової особи про встановлення факту вчинення правопорушення, що в цілому свідчить про належність обґрунтування наведених в оскаржуваній постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами, що призвели до порушення з боку позивача п. 2.1 г Правил дорожнього руху України, та відповідно є складом правопорушення, що слугувало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про Національну поліцію», Законом України "Про дорожній рух", ст. ст. 7, 126, 162, 222, 245, 247, 251, 252, 254, 255, 256, 268, 284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 10, 11, 70, 159, 162, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора 2-ї роти батальйону управління патрульної поліції у м. Житомирі ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я :