Справа № 810/1999/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року № 810/1999/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (далі - позивач) з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень Київської міської митниці ДФС про коригування заявленої митної вартості товару №125110010/2015/010249/2 від 16.12.2015, №125110010/2015/010232/2 від 10.12.2015, №125110010/2015/010259/2 від 24.12.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, він визначив його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявив цей показник у декларації митної вартості, до якої додав документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням методу 2-г (резервний) та відмовив у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

Позивач не погодився із рішеннями митного органу про коригування заявленої митної вартості товару, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нові митні декларації, в яких скоригував митну вартість товару з урахуванням рішень митного органу, сплатив митні платежі та перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов'язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом. У подальшому позивач скористався наданим законом правом і звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідно до яких зазначив, що під час проведення контролю правильності митної вартості товару встановлено, що документи, які були подані до митного оформлення та які зазначені у частині 2 статті Митного кодексу України містять розбіжності, які стосуються числових значень митної вартості, а саме залишається непідтвердженою така обов'язкова складова митної вартості товарів, як витрати, понесені на транспортування товарів; залишається непідтвердженим таке числове значення обов'язкової складової митної вартості товарів, як витрати, понесені на страхування товарів, а тому відповідач дійшов висновку, що дані факти свідчать про те, що позивачем заявлено неповні відомості про числові значення складових митної вартості оцінюваних товарів.

У судових засіданнях по справі 08.09.2016, 22.09.2016, 11.10.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях по справі 08.09.2016, 22.09.2016, 11.10.2016 проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 11.10.2016 представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, що підтверджується особистим підписом представника відповідача на вказаному клопотанні позивача від 11.10.2016.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо обидві сторони заявили суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд постановив про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (ідентифікаційний код юридичної особи 32294926, місцезнаходження юридичної особи: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5) є юридичною особою, зареєстроване 02 грудня 2002 року Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 05.06.2015 (т.1, а.с.195-196).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (Покупець) та AIMON GROUP LIMITED (Продавець) укладено контракт №068/13 від 25.11.2013 (далі - «Контракт»), пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець продає, а покупець купує непродовольчу продукцію, далі по тексту «товар», в асортименті, кількості, по цінам, відповідно до інвойсів, які є невід'ємною частиною даного контракту (т.1, а.с.99-102).

Згідно з п. 2.1 Контракту ціни на товар встановлюються в інвойсах на кожну партію товару. Ціна включає в себе вартість продукту, тари, упаковки, маркування, завантаження товару в порту відвантаження, витрат по митному оформленню вантажу в країні продавця, транспортування товару до місця призначення, витрат на страхування вантажу на час транспортування. Ціна товару можу бути знижена за взаємною згодою сторін, що може бути підтверджене будь-яким із перерахованих документів, в яких буде вказана ціна на конкретну партію товару: інвойсом, специфікацією на товар, листом продавця, додатковою угодою.

Загальна сума контракту складає 10000000,00 дол. США (п. 2.3 Контракту).

Згідно з п. 3.1. Контракту всі ціни по даному Контракту, як і умови поставок здійснюються на умовах CFR Одеса України, CFR Іллічівськ Україна, CFR Південний Україна, згідно Incoterms 2010.

Кількість товару, що підлягає поставці, визначається на підставі письмової заявки покупця. Поставка товару здійснюється протягом 1-4 місяців після розміщення письмової заявки Покупця, згідно підтвердженої Постачальником дати поставки (п.3.2 Контракту).

Згідно п. 3.3. Контракту місцем доставки товару визначено Київська регіональна митниця, митний пост «Західний», місто Київ, вулиця Велика Кільцева, 4.

Пунктом 5.1 Контракту встановлено, що право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент переходу ризиків на товар відповідно до умов поставки, пункт 3.1 Контракту.

Згідно з п. 7.1 Контракту продавець відповідно до умов поставки згідно Контракту зобов'язаний оплатити транспортування товару до пункту призначення. При цьому продавець зобов'язується в обумовлені строки забезпечити завантаження товару на борт судна та забезпечити при постачанні наступні документи: - інвойс (6 екземплярів), пакувальний лист (6 екземплярів), сертифікат якості (1 екземпляр), сертифікат походження товару (1 екземпляр), коносамент (3 екземпляри), митну декларацію продавця.

Відповідно до п. 8.1 Контракту платежі за товар, що постачається за даним Контрактом, будуть здійснюватись шляхом грошового переказу в доларах США на банківський рахунок Продавця таким способом: покупець вносить оплату в розмірі 100% вартості партії на рахунок продавця на основі інвойсу протягом 60 робочих днів після отримання інвойсу по факсу/електронній пошті. Дані умови можуть бути змінені за згодою сторін.

В пункті 10.1 Контракту сторони домовились, що всі спори та розбіжності, що виникають чи пов'язані з даним контрактом, можуть бути вирішені шляхом переговорів. Всі розбіжності, що виникають чи пов'язані з даним контрактом підлягають кінцевому врегулюванню Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до п. 12.8 Контракту останній діє до 31.12.2014, в тому випадку, якщо сторони в строк не менше ніж за 20 днів до закінчення строку дії даного контракту, не повідомлять одне одного про бажання розірвати договір, то останній вважається продовженим строком на 1 рік.

Відповідно до додаткової угоди №3 від 05.03.2015 до Контракту сторони обговорили та дійшли згоди внести зміни в діючі умови Контракту та викласти пункт 3.1 Контракту в наступній редакції: «Всі ціни на даному Контракту, як і умови поставок здійснюються на умовах CFR Одеса України, CFR Іллічівськ Україна, CFR Південний Україна або на умовах FOB, згідно Incoterms 2010. Конкретне місце поставки при умовах поставки FOB буде вказано в інвойсі на кожну поставку. Дані умови можуть бути змінені за згодою сторін» (т.1, а.с.56).

Перевезення товару здійснювалося перевізником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна Лтд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівертранс» на підставі договору № UA 00075623 від 01.02.2015.

Отримавши придбаний за названим Контрактом товар, а саме посуд столовий/кухонний, виготовлений з кам'яної кераміки, що містить на своїй поверхні глазурування/покриття; посуд кухонний, виготовлений механічно зі скла; посудини для пиття, механічного виготовлення, зі скла, не ограновані, без оздоблення, позивач для його декларування подав до Київської митниці ДФС наступні електронні митні декларації: №125110010/2015/181673 від 15.12.2015 (поставка - 75-505-4 відповідно до внутрішньої нумерації позивача) (т.1, а.с.36-37), №125110010/2015/181548 від 09.12.2015 (поставка - 75-590-2 відповідно до внутрішньої нумерації позивача) (т.1, а.с.136-138), №125110010/2015/181874 від 23.12.2015 (поставка 75-602-2 відповідно до внутрішньої нумерації позивача) (т.1, а.с.89-90).

Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу пакет документів, передбачений ст. 335 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, про що вказано у митних деклараціях та картках відмови. Перелік наданих документів наведений у графі 44 митних декларацій із зазначенням кодів документів, затверджених наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» від 20.09.2012 № 1011.

Так, до митної декларації №125110010/2015/181673 від 15.12.2015 додано: (1505) Висновок експерта № 107 від 14.04.2015; (1505) Висновок експерта № 103 від 10.04.2015; (2730) Міжнародна автомобільна накладна (CMR) 043969 від 14.12.15; (2761) Коносамент (Bill of Lading) №954993278 від 09.11.2015; (3004)Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 10.12.2015; (3105) Рахунок-фактура (інвойс) № FZAMC15101 від 30.10.2015; (3141) Пакувальний лист № FZAMC15101 від 30.10.2015; (3530) Страховий поліс №6798 від 11.11.2015; (m4100) Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 068/13 від 25.11.2013; (m4103) Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 05.03.2015; (4301) Договір (контракт) про перевезення № UA00075623 від 01.02.2015; (5501) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю - відмітка на CMR (2730) від 14.12.2015; (5503) інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю - відмітка на CMR (2730) від 14.12.2015; (5504) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю відмітка на (2761) від 09.11.2015; (7011) Сертифікат про походження товару № CCPIT311від 17.11.2015; (9000) Прайс-лист б/н від 01.06.2015; (9000) Комерційна пропозиція від №25/07/15 від 25.07.2015; (m9000) Договір страхування №101014 від 06.12.2013; (9000) лист до митниці №2758 від 16.12.2015;

до митної декларації №125110010/2015/181548 від 09.12.2015 додано: (2730) Міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 045020 від 08.12.2015; (2761) Коносамент (Bill of Lading) №954963236 від 02.12.2015; (3004) Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 03.12.2015; (3105) Інвойс № FZAMC15099 від 29.10.2015; (3141) Пакувальний лист № FZAMC15099 від 29.10.2015; (3530) Страховий поліс № 6882 від 16.11.2015; (d4100) Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 068/13 від 25.11.2013; (d4103) Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаткова угода №3 від 05.03.2015; (5501) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю - відмітка на (2730) від 08.12.2015; (5503) інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю - відмітка на (2730) від 08.12.2015; (5504) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю - відмітка на (2761) від 02.12.2015; (7014) Декларація про походження товару № FZAMC15099 від 29.10.2015;

до митної декларації №125110010/2015/181874 від 23.12.2015 додано: (2730) Міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 044212 від 22.12.2015; (2761) Коносамент (Bill of Lading) №955075633 від 16.11.2015; (3004) Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 17.12.2015; (3105) Рахунок-фактура (інвойс) № FZAMC15110 від 11.11.2015; (3141) Пакувальний лис № FZAMC15110 від 11.11.2015; (3530) Страховий поліс № 7470 від 22.12.2015; (m4100) Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів 068/13 від 25.11.2013; (d4103) Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаткова угода №3 від 05.03.2015; (m4301) Договір (контракт) про перевезення № 00075623 від 01.02.2015; (5501) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю - відмітка на (2730) від 22.12.2015; (5503) інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю - відмітка на (2730) від 22.12.2015; (5504) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю - відмітка на (2761) від 16.11.2015; (7011) Сертифікат про походження товару загальної форми № CCPIT623 від 11.11.2015; (9000) прайс-лист б/н від 20.02.2015; (9000) комерційна пропозиція № 015/07/15 від 15.07.2015; (m9000) договір страхування № 10101461 від 06.12.2013; (9000) лист до митниці № 2936 від 24.12.2015.

Після подачі митних декларацій декларант позивача 09.12.2015, 15.12.2015 та 23.12.2015 отримав від відповідача електронні повідомлення, в яких зазначено, що оскільки документи, зазначені у частині другій статті 54 не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи:

- договір (угод, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоду, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації, що стосується раніше імпортованих товарів;

- ліцензії чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (т.1, а.с.81, 116).

В повідомленні митниці декларанту від 09.12.2015 до МД №125110010/2015/181548 від 09.12.2015 міститься зобов'язання надати наступні документи: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (т.1, а.с.152).

Листом №2758 від 16.12.2015 декларант для підтвердження вартості надав: прайс-лист б/н від 01.06.2015, комерційну пропозицію №25/07/15 від 25.07.2015 (а.с.80).

Листом №2936 від 24.12.2015 декларант для підтвердження вартості надав: прайс-лист б/н від 20.02.2015, комерційну пропозицію №015/07/15 від 15.07.2015 (т.1, а.с.115).

Листом №2740 від 10.12.2015 декларант для підтвердження митної вартості товарів надав: прайс-лист б/н від 01.06.2015, комерційну пропозицію №01/05/15 від 01.05.2015, договір (контракт) про перевезення №UA 00075623 від 01.02.2015, висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями №Ц-970 від 10.12.2015 (т.1, а.с.153) .

Також у вказаних повідомленнях зазначено, що оскільки п. 8.1.1 контракту № 068/13 від 25.11.2013 передбачено, що оплата здійснюється через 60 календарних днів з моменту отримання інвойсу через електронну пошту, то надати виписку із бухгалтерської документації на даний момент декларант не має можливості, оскільки дата оплати ще не настала. Інші документи надати немає можливості у зв'язку з їх відсутністю.

За результатами перевірки митних декларацій та додатково поданих документів, Київська митниця ДФС прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 16.12.2015 № 125110010/2015/010249/2 (поставка 75_505-4); від 10.12.2015 № 125110010/2015/010232/2 (поставка 75_590-2); від 24.12.2015 № 125110010/2015/010259/2 (поставка 75_602-2) (т.1, а.с.13-18).

Київською митницею ДФС в графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №125110010/2015/010249/2 від 16.12.2015 зазначено, що метод за ціною договору не застосовується тому, що наданих декларантом до митного оформлення основних та додаткових документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, на виконання вимог статті 58 МКУ. Метод за ціною договору щодо ідентичних товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовується у зв'язку з відсутньою інформацією щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимогам ст. 59-60 МКУ. Методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у зв'язку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. Резервний метод був використаний відповідно до інформації, наявної у митного органу, а саме за рішенням про коригування митної вартості товарів №100250002/2015/000094/2 від 24.09.2015 та раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг згідно МД №100250002/2015/059255 від 24.09.2015. Проведено процедуру консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів відповідно до ст. 57, 59 МКУ. Рішення винесено з урахуванням термінів, передбачених ст. 53 та 255 МКУ. Перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визначена митним органом якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до митного органу вищого рівня або до суду відповідно до глави 4 МКУ.

В графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №125110010/2015/010232/2 від 10.12.2015 зазначено, що метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах на підтвердження митної вартості містяться розбіжності, декларант відмовився від подання всіх додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв'язку з невиконанням вимог статті 58 МКУ. Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо податних (аналогічних) товарів не застосовуються у зв'язку з відсутністю інформацією щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимогам ст. 59-60 МКУ; методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у зв'язку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами; митну вартість визначено за резервним методом згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу України, а саме ґрунтується на раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг - МД №807100000/2015/25112 від 24.07.2015, №50006006/2015/010106 від 03.11.2015 (ціна у $/кг.)» Проведено консультацію між митним органом та декларантом відповідно до вимог статі 57 МКУ. Перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 МКУ, за умови надання яких митна вартість може бути визначена митним органом: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарі; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджуються вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №125110010/2015/010259/2 від 24.12.2015 зазначено, що коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України, у зв'язку з відсутністю відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відомості не підтверджено документально), а також у наданих основних документах містяться неточності та розбіжності, наявні розбіжності у документах, наданих до митниці, до митного оформлення всіх документів, передбачених п. 7.1 зовнішньоекономічного контракту від 25.11.2013 №068/13, відповідно до п. 2.1 контракту №068/13 ціна не включає в себе вартість страхування та транспортування до місця призначення. Відповідно до статті 33 МКУ митні органи використовують інформаційні ресурси , що знаходяться у їх віданні, створенні, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються з відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документах. Наявна в органах доходів і зборів інформація щодо митної вартості імпортованих товарів призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості. Метод за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності декларант відмовився від подання всіх додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв'язку з невиконанням вимог статті 58 МКУ. Методи за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо податних (аналогічних) товарів не застосовуються у зв'язку з відсутністю інформацією щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимогам ст. 59-60 МКУ; методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у зв'язку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами; митну вартість визначено за резервним методом згідно з положеннями статті 64 Митного кодексу України, а саме ґрунтується на раніше імпортованих товарах, випущених у вільний обіг за МД №100250002/2015/59223 від 23.09.2015 (ціна у $/кг), по якій було скориговано митну вартість. Проведено консультацію між митним органом та декларантом відповідно до вимог статі 57 МКУ. Перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 МКУ, за умови надання яких митна вартість може бути визначена митним органом: договір (угод, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоду, контракту); виписку з бухгалтерської документації, що стосується раніше імпортованих товарів; ліцензії чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На підставі зазначених вище рішень про коригування митної вартості товарів відповідачем 10.12.2015, 16.12.2015 та 24.12.2015 оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №125110010/2015/50194 (т.1, а.с.82-83), №125110010/2015/50203 (т.1, а.с.127-128), №125110010/2015/50178 (т.1, а.с.168-169).

У зв'язку з відмовою Київської митниці ДФС у митному оформленні позивач на підставі ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію заявленого до митного оформлення товару за новими митними деклараціями №125110010/2015/181731 (т.1, а.с.87-88); №125110010/2015/181907 (т.1, а.с.132-133); №125110010/2015/181575 (т.1, а.с.172-173).

Розмір переплати податків та зборів ТОВ «Фоззі-Фуд» після коригування митної вартості становить 221016,01 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями, звернувся до суду з цим позовом про визнання рішень про коригування митної вартості протиправними та їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу України (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (ст. 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 МК України).

Згідно з частиною 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 5 ст. 57 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За змістом ч. 6 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості виходив з того, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості та позивачем не надано в повному обсязі додаткові документи згідно ч. 3 ст. 53 МК України.

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Як слідує з матеріалів справи, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору стало те, що відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та надані документи містять розбіжності, а саме непідтверджена обов'язкова складова митної вартості товарів, як витрати, понесені на транспортування товарів та витрати понесені на страхування.

Суд не погоджується з позицією митного органу про те, що надані позивачем під час митного оформлення товарів документи, містять неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності), з огляду на наступне.

Аналіз вищевказаних норм свідчить про обов'язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Також, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору", зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Аналіз графи 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів свідчить про відсутність інших доводів про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), окрім твердження про те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, а декларант відмовився від подання додаткових документів.

При цьому лише в письмових запереченнях проти позову відповідач зазначає, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості, а саме не підтверджені витрати, понесені на страхування товарів, за приводу чого суд зазначає таке.

У письмових запереченнях проти позову зазначено про те, що залишається непідтвердженим таке числове значення обов'язкової складової митної вартості товарів, як витрати, понесені на страхування, а саме розмір страхового тарифу у страховому полісі - 0,16% не відповідає п. 3.6 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 №101014611, де вказано, що по даному договору страхування встановлено страховий тариф у розмірі 0,2% від страхової суми по кожному перевезенню, а розмір страхової суми, визначений страховим полісом (додаток 3 до Генерального договору добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 №101014611) не підтверджений документально та не відповідає умовам п.3.1 договору страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України контроль митної вартості здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п.7 ч. 10. ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на страхування цих товарів.

При цьому, згідно із п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Отже, страховий поліс є належним і достатнім страховим документом, що підтверджує укладення договору страхування і вартість страхування.

Позивачем під час митного оформлення надано наступні страхові поліси:

- № 6798 від 11.11.2015 (до митної декларації №125110010/2015/181673 від 15.12.2015), в якому зазначено, що страхова сума складає 335236,00 грн., тариф 0,16%, страхова премія 536,38 грн. (т.1, а.с.52);

- №7470 від 22.12.2015 (до митної декларації №125110010/2015/181874 від 23.12.2015), в якому зазначено, що страхова сума складає 260884,00 грн., тариф 0,16%, страхова премія 417,41 грн. (т.1, а.с.98);

- №6882 від 16.11.2015 (до митної декларації №125110010/2015/181548 від 09.12.2015), в якому зазначено, що страхова сума складає 754963,00 грн., тариф 0,16%, страхова премія 1207,94 грн. (т.2, а.с.94).

У своїх запереченнях проти позову відповідач зазначає, що розмір страхового тарифу у договорі страхування і у страховому полісі відрізняється, проте суд зазначає, що додатковою угодою № 3 до Генерального договору добровільного страхування вантажів №101014611 від 06.12.2013 підпункт 3.6.1. Генерального договору з 01.08.2015 викладено в наступній редакції: «страховий тариф 0,16 % від страхової суми по кожному перевезенню».

Отже у страховому полісі, що є частиною Генерального договору страхування вказано страховий тариф складає 0,16 % від страхової суми, що відповідає Генеральному договору.

У той же час, згідно з приписами пункту 3.6.3 Генерального договору страхування розміри страхових сум визначаються страхувальником (позивачем) у Повідомленні страховику, а розмір страхової премії по кожному перевезенню визначається страховиком у полісі, який є невід'ємною частиною договору.

Таким чином, Генеральний договір страхування містить загальні положення щодо страхової суми, страхового тарифу і страхової премії, однак щодо кожного перевезення ці відомості конкретизуються у страховому полісі, який є додатком і невід'ємною складовою Генерального договору.

Дані висновки є очевидними і базуються на аналізі положень чинного законодавства і поданих декларантом документів, а висновки митного органу про те, що ці розбіжності свідчать про заниження декларантом митної вартості є безпідставними.

Також відповідач у запереченнях проти позову зазначає, що розміри страхових сум згідно наданих до митного оформлення страхових полісів не відповідають умовам п. 3.1 Генерального договору страхування №101014611 від 06.12.2013, а саме перевищує суму інвойсу та транспортних витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.1 Генерального договору страхування №101014611 від 06.12.2013 страхова сума встановлюється у розмірі інвойсної вартості вантажів, що плануються до перевезення та витрат, пов'язаних із транспортуванням, митним оформленням та іншими додатковими витратами, пов'язаними із перевезенням вантажу в пункт призначення.

Так в письмових поясненнях до позову позивач зазначає, що договором страхування передбачено, що страхова сума включає не тільки інвойсну вартість і вартість транспортування (до кордону), але й інші витрати, зокрема, сторони визначають страхову суму у розмірі собівартості товару і менеджери ЗЕД обраховують її по кожній поставці окремо за такою формулою: сума інвойсу х коефіцієнт здорожчання (зазвичай це 1,38) х курс НБУ на дату відправки документів на оформлення попередньої декларації.

В той же час позивачем на підтвердження сплати страхової премії по кожній поставці товарів, щодо яких прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товару, надано до суду виписку по рахунку позивача від 21.01.2016 (т.2, а.с.189), рахунок на оплату страхових платежів, виставлений страховиком на ім'я ТОВ «Фоззі-Фуд» №101014611/25 від 30.12.2015 (т.2, а.с.188) та Бордеро № 25 від 30.12.2015 до Генерального договору страхування №101014611 від 06.12.2013 (т.2, а.с.190-208).

При цьому з вищевказаного Бордеро № 25 від 30.12.2016 вбачається, що позивачем сплачено страхову суму на користь страхувальника - Страхової компанії «Граве України» по спірним поставкам у сумах, відображених у страхових полісах.

Розкриваючи зміст поняття "страхова сума" у співвідношенні з "контрактною (договірною) вартістю товару" суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Згідно з пунктом 3.1 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 № 101014611 страхова сума встановлюється у розмірі інвойсної вартості вантажів, що плануються до перевезення, та витрат, пов'язаних із транспортуванням, митним оформленням та іншими додатковими витратами, пов'язаними із перевезенням вантажу у пункт призначення. Страховою сумою за кожним перевезенням вважається сума, заявлена страхувальником (позивачем) у Повідомленні страховику.

Таким чином, "страхова сума" визначає межі відповідальності страховика перед страхувальником для цілей здійснення страхових виплат в разі настання страхового випадку. При цьому, відповідальність страховика стосується не тільки відшкодування інвойсної вартості вантажу, а також й інших витрат, пов'язаних з транспортуванням, митним оформленням цього вантажу, зберіганням та іншими можливими додатковими витратами. Страхова сума визначається страхувальником самостійно на власний розсуд, виходячи з уявлення про можливі страхові ризики і, як правило, не збігається з договірною (контрактною) вартістю товару та є вищою.

Таким чином, розбіжність між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару чи митною вартістю товару, жодним чином не свідчить про заниження митної вартості товару.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку про те, що саме надані позивачем до митного оформлення страхові поліси є належними та підтверджують таку складову митної вартості товару як витрати на страхування.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на той факт, що позивачем завищено страхову суму не можуть бути взяти до уваги, оскільки проведення митного контролю і митного оформлення здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, яка в даному випадку підтверджена належними документами (страховим полісом), а не шляхом перевірки виконання сторонами умов договору страхування, що не належить до компетенції відповідача та є втручанням у виконання господарських відносин між позивачем та страхувальником.

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є не достатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Фоззі-Фуд» були надані усі наявні у нього документи, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення митної вартості товару. Надані відомості про визначення митної вартості товару базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для визначення митної вартості товару.

Щодо посилання відповідача на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Загальні положення визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, методи її визначення врегульовані статтями 57-64 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведеної норми слідує, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Крім того, законодавцем обмежене право відповідача на визначення митної вартості товару шляхом застосування другорядних методів, зокрема, відповідач має право застосувати послідовно другорядні методи тільки у випадку, якщо неможливо визначити митну вартість попереднім методом (ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України).

Частинами 4-8 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Стосовно посилань митного органу про те, що вимоги митного органу про надання додаткових документів виконані, суд звертає увагу на таке.

Відповідачем, в порушення ч. 3 ст. 53 МК України не доведено, що подані необхідні документи для підтвердження митної вартості містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час, Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014 у справі №21-148а14 зазначено, що митні органи у випадку наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої митної вартості товару мають право витребувати додаткові документи для перевірки правильності цієї вартості товару. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості, а не всі документи. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.

У листах позивача №2758 від 16.12.2015, №2936 від 24.12.2015, 2740 від 10.12.2015 про надання додаткових документів було зазначено про причини неподання певних додаткових документів, а саме - через їх відсутність у ТОВ «Фоззі-Фуд». В свою чергу, надати всі банківські платіжні документи, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, виписки з бухгалтерської документації під час митного оформлення позивач не мав змоги у зв'язку з їх відсутністю, а саме відповідно до п. 8.1.1 контракту №068/13 від 25.11.2013 передбачено, що оплата здійснюється через 60 календарних днів з моменту отримання інвойсу через електронну пошту. При цьому, МК України зобов'язує надавати додаткові документи лише у разі їх наявності у декларанта.

На те, що додаткові документи надаються на вимогу митного органу виключно у разі їх наявності у декларанта, звертає увагу також Міністерство доходів і зборів України у консультації від 28.08.2013 №9921/6/99-99-24-02-04-25, яка була надана на запит компаній-членів Американської торговельної палати в Україні.

В спірних рішеннях про коригування митної вартості зазначено, що під час консультації декларанта зобов'язано надати додаткові документи.

Суд також зазначає, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Отже, відповідачем невизнання митної вартості, заявленої декларантом, та визначення митної вартості за іншим методом, відмінним від першого методом, здійснено не обґрунтовано, без посилання на документи, надані декларантом та причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

А відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митними деклараціями за оскаржуваними рішеннями у Київської митниці ДФС не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має розбіжності.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на наявність інформації про те, що ідентичні товари було оформлено за вищою митною вартістю. Однак жодних законних підстав для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту митницею не зазначено.

Відомості з iнформацiйних баз даних відповідача мають лише допоміжний iнформацiйний характер при прийнятті митницею вiдповiдних рішень та з об'єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів i умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбiжнiсть мiж рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовiрнiсть даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.10.2014 по справі № К/800/39236/14 (Реєстраційний номер судового рішення згідно ЄДРСР №40927683).

Разом з цим, та обставина, що в ціновій базі даних є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не створює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Цінова база даних Міндоходів, правонаступником якого є ДФС, не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З наявних матеріалів справи суд приходить до висновку, що Київська митниця ДФС безпідставно зазначила в рішеннях про коригування митної вартості товарів, що використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача щодо відсутності у наданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв'язку з чим зазначені рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд також звертає увагу, що відповідач, заперечуючи проти задоволення адміністративного позову та, відповідно, обґрунтовуючи правомірність прийнятих Київською митницею ДФС рішень про коригування митної вартості посилається на обставини та факти, які не були покладені в основу оскаржуваних рішень на момент їх прийняття, такі відомості не були зазначені серед покладених в основу рішень обставин, зокрема, в спірних рішеннях лише формально зазначено, що у наданих до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, однак жодним чином не зазначено, які саме.

Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатись на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, оскаржувані рішення відповідача оцінюються судом, виходячи з доведеності тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені митницею у спірних рішеннях та вимог, які висувалися позивачу у зв'язку з митним оформленням, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України "Про міліцію" зазначив, що "одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 вересня 1998 року по справі "Стіл та інші проти Сполученого Королівства" вказує, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Принцип правової визначеності є необхідним елементом принципу верховенства права. В свою чергу, вимоги державного органу, які адресовані суб'єкту господарювання під час проходження тих чи інших адміністративних процедур, повинні бути достатньо чіткими та зрозумілими, щоб їх можна було виконати.

Отже, зазначені відповідачем у запереченнях проти позову розбіжності, наявні на його думку у поданих до митного оформлення документах, які не були ним зазначені під час прийняття рішень, не можуть бути прийняті до уваги для з'ясування обґрунтованості оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, оскільки з урахуванням вищевикладеного такі рішення повинні бути обґрунтованими під час їх прийняття, а не під час оскарження в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в повному обсязі.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн., згідно платіжного доручення №3438714 від 13.07.2016, оригінал якого міститься в матеріалах адміністративної справи (т.1, а.с.32).

З огляду на вищевказане, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 грн., підлягають стягненню на його користь згідно положень статті 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці ДФС (митний пост «Східний термінал») про коригування митної вартості товарів №125110010/2015/010249/2 від 16.12.2015, №125110010/2015/010232/2 від 10.12.2015, №125110010/2015/010259/2 від 24.12.2015.

3. Стягнути судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5, ідентифікаційний код 32294926) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Київської митниці ДФС (ідентифікаційний код 39470947, місцезнаходження: 08307, Київська обл., місто Бориспіль, міжнародний аеропорт "Бориспіль").

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.