Справа № 428/3818/17
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/3818/17
Провадження №2-а/428/225/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017р. м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії з липня 2016р., зобовязання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість починаючи з липня 2014р.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії з липня 2016р., зобовязання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість починаючи з липня 2014р., мотивуючи вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Як внутрішньо переміщена особа, позивач ОСОБА_1 у липні 2016р. зареєструвалася в м. Сєвєродонецьку Луганської області та надала відповідачу довідку про тимчасову реєстрацію і заяву про виплату пенсії. Проте, з відповідачем було припинено виплату пенсії та не сплачено заборгованість. Позивач ОСОБА_1 вважає, бездіяльність відповідача протиправною та такою, що суперечать вимогам чинного законодавства, з огляду на викладене позивач ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до суду і просить суд визнати протиправними дії та бездіяльність УПФУ в м. Сєвєродонецьк Луганської області щодо невиплати їй пенсії з липня 2016р.; зобовязати УПФУ в м. Сєвєродонецьк Луганської області поновити нарахування та виплату їй пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з липня 2014р.; звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць, зобовязати УПФУ в м. Сєвєродонецьк Луганської області у встановлений судом строк подати звіт до суду про виконання судового рішення.

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються призначення та виплати пенсійних виплат, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України суд вважає за необхідне розглядати дану справу у скороченому провадженні.

Від відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надійшли заперечення проти позову, в яких він посилається на те, що 20.07.2016р. ОСОБА_1 звернулася до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про взяття на облік пенсійної справи. З 01.08.2014р. позивача ОСОБА_1 взято на облік до УПФУ в м. Сєвєродонецьку, згідно розпорядження №83853 від 28.10.2016р.. Позивач ОСОБА_1 надала до УПФУ в м. Сєвєродонецьку довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України №919057128 від 19.07.2016р., видану УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради. Під час проведення перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї було встановлено факт відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування. Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №12 від 05.10.2016р., рішенням комісії вирішено соціальні виплати ОСОБА_1 не призначати. У звязку з викладеним, УПФУ в м. Сєвєродонецьку прийняло розпорядження від 28.10.2016р. про припинення виплати пенсії позивачу (пенсія не виплачена). Крім того, вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду, оскільки позивач звернулася до суду 07.04.2017р., а позовні вимоги просить задовольнити з липня 2014р.. З огляду на вищенаведене вважає, позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, 05.09.1939р.н., є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком. ОСОБА_1 при зверненні до відповідача з заявою від 20.07.2016р. про взяття на облік пенсійної справи та поновлення виплати пенсії було подано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №919057128 від 19.07.2016р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 взята на облік та перебуває за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 36/12. Відповідачем було проведено перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї було встановлено факт відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування. Відповідно до копії витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №12 від 05.10.2016р., рішенням комісії вирішено соціальні виплати ОСОБА_1 не призначати. 28.10.2016р. УПФУ в м. Сєвєродонецьку прийняло розпорядження №83853 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.08.2014р.. 28.10.2016р. УПФУ в м. Сєвєродонецьку прийняло розпорядження про припинення виплати пенсії позивачу з 01.12.2016 року. ОСОБА_1 вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати їй пенсії з липня 2014р. протиправною та такою, що порушує його конституційні права.

Суд частково погоджується з вищевказаним твердженням позивача ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ст. 4 вищевказаного Закону, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсій можлива лише з підстав визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 року № 595.

Вказаною постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому законом порядку, як особа, що перемістилася з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 19.07.2016р. №919057128, копія якої наявна у матеріалах справи.

Відповідач УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 365 зазначено, установити, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у м. Києві і м. Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

На момент припинення виплати пенсії позивачу довідка від 19.07.2016р. №919057128 не була скасована.

Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (пункт 1 Порядку).

Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) або робочі групи, а не на відповідача.

Таким чином, у відповідача УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області відсутні повноваження здійснення вищезазначеного контролю.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати пенсії за віком позивачу.

Також є обґрунтованими і підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобовязання відповідача вчинити певні дії, а саме зобовязання УПФУ в м. Сєвєродонецьку поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість, проте, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що пенсія ОСОБА_1 була призначена до виплати з 01.08.2014р., а не з липня 2014р., а тому дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню в частині зобовязання УПФУ в м. Сєвєродонецьку поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з 01.08.2014р..

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини другої статті 46 Закону № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФУ. Не нарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФУ, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт не нарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 99 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Крім того, суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 у справі № 21-1249а16 (ЄДРСР 58275228) зазначив, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку. У цій же постанові Верховний Суд України наголосив, що при розгляді цієї справи слід застосовувати положення спеціальних норм. Таким чином, Верховний Суд України не виключає можливості, що спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час, на підставі частини першої статті 99 КАС України можуть розглядатися поза межами шестимісячного строку.

Таким чином, на не отримані позивачем суми пенсії строки звернення до суду не розповсюджуються, оскільки порушено право громадянина на отримання пенсії у повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними посилання відповідача про застосування до спірних відносин шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 99 КАС.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд звернути постанову до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

Стосовно вимог позивача ОСОБА_1 про зобовязання відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Стаття 267 КАС України визначає правила судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративній справі, частина перша якої передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, зазначена стаття надає можливість встановлення судового контролю після набранням рішення законної сили у випадку його не виконання, отже суд вважає вимогу позивача ОСОБА_1 про зобовязання відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору по справі до ухвалення судового рішення, то суд, керуючись вимогами ст. 94 КАС України, при ухваленні рішення на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 640 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 21, 70, 71, 94, 159-163, 183-2, 185, 186, 256КАС України, суддя -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії з липня 2016р., зобовязання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість починаючи з липня 2014р., звернення постанови до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць, зобовязання у встановлений судом строк подати звіт до суду про виконання судового рішення, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в частині невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.08.2014р..

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за період, починаючи з 01.08.2014р..

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640грн. присудити за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь держави.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя