Справа № 337/1086/17
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Чалої Т.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м.Херсоні Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, третя особа - Управління патрульної поліції в м.Херсоні Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 21.03.2017р. поліцейським ОСОБА_4 винесена постанова серія АР №870181 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. за те, що він нібито в порушення п.9.8 ПДР рухався автодорогою Одеса-Мелітополь-Новоазовськ без ввімкнених денних ходових вогнів або ближнього світла фар поза межами населеного пункту. Вважає, що дана постанови винесена неправомірно, оскільки він не вчинював даного порушення, жодних доказів цьому поліцейські йому не предявили і посилання на них в постанові не здійснили. Крім того, поліцейський незаконно звинуватив його в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки вказана стаття передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (розділ 19 ПДР) або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку (п.9.2 ПДР) і не встановлює відповідальність за порушення п.9.8. ПДР. Також поліцейський порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення його прав та свобод, зокрема, розглянув справу на місці вчинення правопорушення, а не за місцем його вчинення, яким є місце знаходження органу, уповноваженого розглядати справу, не розяснив йому права, не врахував його письмові пояснення, не зібрав та не долучив до справи належні та допустимі докази.

Просить визнати протиправними дії інспектора Кузьменка Д.М. по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП та скасувати постанову поліцейського серія АР №870181 від 21.03.2017р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн., провадження у справі закрити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що в цей день та час позивач дійсно рухався по автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ і був зупинений поліцейськими, які звинуватили його в тому, що він рухається без ввімкнених денних ходових вогнів або ближнього світла фар поза межами населеного пункту. Але при цьому жодних доказів скоєння ним даного порушення поліцейські йому не предявили, відео для ознайомлення не надали, він подав письмові заперечення про те, що не згоден з діями поліцейських, але при винесенні постанови вони не врахували його письмові пояснення і незаконно винесли постанову про накладання адміністративного стягнення. При цьому, ч.2 ст.122 КУпАП не передбачає відповідальність за порушення п.9.8 ПДР. Також була порушена процедура розгляду справи, передбачена ст.276,279,283 КУпАП, позивачу не було розяснено його права, не надана можливість скористатися правовою допомогою. Всі ці порушення свідчать про незаконність дій відповідача та винесеної ним постанови. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що дії поліцейського ОСОБА_4 щодо винесення постанови про накладання на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП відповідають вимогам закону. По-перше, позивач та його представник невірно трактують положення діючого законодавства щодо місця розгляду справи. В даному випадку з урахуванням рішення Конституційного Суду України словосполучення «за місцем вчинення» передбачає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, тобто м.Херсон, а ст.258 КУпАП надає право саме поліцейському розглядати справу на місці вчинення правопорушення без складення протоколу. При розгляді справи поліцейським були розяснені права особи, надано можливість надати письмові пояснення, в яких він виклав свою позицію про незгоду з постановою, жодних обмежень в реалізації його прав допущено не було. Крім того, самі по собі дії поліцейського по розгляду справи та складання постанови не можуть бути оскаржені, результатом таких дій є постанова поліцейського, яка і підлягає оскарженню. Доказами вчинення порушення є візуальна його фіксація поліцейськими, на даний час вони не можуть надати матеріали відеофіксації порушення, оскільки вони не збереглися. Крім того, порушення п.9.8 ПДР підпадає під диспозицію ч.2 ст.122 КУпАП, яка встановлює відповідальність за порушення правил користування зовнішніми світловими приладами та попереджувальними сигналами, що в даному випадку і мало місце з боку позивача. Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

З урахуванням думки осіб, які беруть участь у справі, враховуючи, що в судовому засіданні приймає участь представник відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_4

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Суд встановив, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в м.Херсоні Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 АР №870181 від 21.03.2017р. на позивача ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно з вказаною постановою ОСОБА_3 притягнутий до відповідальності за те, що він нібито в порушення п.9.8 ПДР рухався автодорогою Одеса-Мелітополь-Новоазовськ без ввімкнених денних ходових вогнів або ближнього світла фар поза межами населеного пункту.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Ч.2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення, зокрема, правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Так, відповідно до п.9.1 «г» ПДР попереджувальними сигналами є, зокрема, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Відповідно до п.9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КупАП).

Згідно з ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства по справам про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. В ньому, зокрема, треба навести докази, на яких ґрунтуються висновки про скоєння особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відхилення інших доказів.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини даної справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність постанови відповідача поліцейськогоОСОБА_4 про притягнення позивача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн.

При цьому, суд виходить з того, що адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст.62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У звязку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення вищевказаних вимог відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови, в саме, доказів, передбачених ст.251 КУпАП, ст.69 КАС України, на підтвердження факту допущення позивачем саме в силу його умисних протиправних дій порушення Правил дорожнього руху, яке передбачено диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП, - рух поза межами населеного пункту без ввімкненихденних ходових вогнів або ближнього світла фар. В постанові про накладання адміністративного стягнення посилання на такі докази також відсутнє.

Так, таким доказом міг бути відеозапис з відеорегістратора поліцейського патрульного автомобіля або нагрудної камери поліцейського. Однак, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача та третьої особи, такий відеозапис відсутній.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 при прийнятті рішення про накладання адміністративного стягнення на позивача допустив порушення вимог ст.7,245,251-252,280 КУпАП, відповідно до якихпровадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, орган, уповноважений на прийняття рішення про накладання адміністративного стягнення, зобовязаний прийняти законне, справедливе і обґрунтоване рішення в результаті всебічного, повного і обєктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності, оцінки належних та допустимих доказів.

В даному випадку відповідач ОСОБА_4 таких заходів не вчинив, обставини справи повно та обєктивно не встановив, належних та допустимих доказів на їх підтвердження не зібрав та не оцінив, доводи позивача не перевірив, в постанові належним чином не обґрунтував свої висновки щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не навів докази, якими підтверджуються його висновки.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні і беззаперечні докази наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, то факт вчинення ним вказаного правопорушення є недоведеним, сумнівним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_4, будучи посадовою особою Управління патрульної поліції м.Херсона Департаменту патрульної поліції і субєктом владних повноважень, при накладанні адміністративного стягнення на позивача діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому прийняте ним рішення про накладання адміністративного стягнення слід визнати незаконним та скасувати.

При постановленні рішення суд не бере до уваги доводи позивача та його представника про протиправність дій відповідача через порушення під час розгляду справи про накладання адміністративного правопорушення вимог ст.268,276,279 КУпАП. Зазначені доводи позивача не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства і є результатом їх субєктивного тлумачення.

Так, за загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015року №5-рп/15 зазначено, що положення ч.1 ст.276 Кодексу, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином, словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Крім того, дії суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи та відповідно підлягають оскарженню, якщо відповідні дії не повинні вчинятись таким суб'єктом щодо цієї особи, виходячи з наданої йому компетенції.

П.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Відповідно до ст.222 КУпАП (в редакції, чинній на час прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення) органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в т.ч. про порушення правил дорожнього руху, ст.122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача ОСОБА_4 як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, за ст.122 КУпАП, без складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, на місці вчинення правопорушення.

При цьому, вчинення інспектором патрульної поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб'єкта владних повноважень - постанови у справі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 по собі дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, складання постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути оскаржені та визнані протиправними, у звязку з чим в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення слід відмовити.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про закриття провадження у справі, оскільки повноваження суду адміністративної юрисдикції визначені ст.162 КАС України і питання закриття справи про адміністративне правопорушення до цих повноважень не входить. В даному випадку суд, визнавши дії субєкта владних повноважень протиправними, прийняв рішення про поновлення порушених прав позивача шляхом скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.162 КАС України.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію України», ст.7,9,122,222,245,251,252,258,280,283 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., ст.2,8,9,11,14,159-162,171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м.Херсоні Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, третя особа - Управління патрульної поліції в м.Херсоні Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м.Херсоні Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 Миколайовича АР №870181 від 21.03.2017р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 26.06.2017р.

Суддя Н.А.Мурашова

23.06.2017