Справа № 802/347/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 червня 2017 р. Справа № 802/347/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Начальника відділу поліції Іллінецького району ОСОБА_3

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Начальника відділу поліції Іллінецького району ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов"язання вчинити дії.

Як слідує з позовної заяви та з пояснень позивача в судовому засіданні, заявлені вимоги мотивовані тим, що позивач 21.10.2016 року звернулась до начальника поліції ОСОБА_3М із вимогами про повідомлення їй щодо наявних доказів в обгрунтування рішення №189-3, прийнятого 11.06.2004 начальником відділу міліції ОСОБА_4 щодо отримання нею посвідчення особистості в посольстві Республіки Білорусь. Та вимоги 2004-2010 щодо подання нею заяви набуття громадянства України.

Відповідачем, на вказане звернення ОСОБА_1, надано відповідь за вих. №80611/210/01 від 29.10.2016, яким останню було повідомлено про знищення архівних матеріалів, зокрема щодо звернення ОСОБА_1 в 2004 році до Іллінецького районного відділу міліції.

Позивач, не погоджуючись із рішенням відповідача, звернулась до суду з вимогами:

- про визнання протиправним та скасування рішення за вих. №80611/210/01 від 29.10.2016 за підписом начальника відділу поліції ОСОБА_3;

- зобов"язати начальника відділу поліції ОСОБА_3 письмово повідомити і ознайомити її із доказами, які є у відділенні поліції в обгрунтування рішення №189-3, прийнятого 11.06.2004.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодилась, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Просила відмовити у задоволені заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУ Національної поліції у Вінницькій області із заявою зміст якої полягав в наступному.

Так, ОСОБА_1 просила повідомити та ознайомити із доказами в обґрунтування рішення за вих. №189-3 від 11.06.2004 начальника відділу міліції ОСОБА_4, і в обґрунтування вимог керівництва відділу міліції у період 2004-2010р. вирішити питання з громадянством України та отримати посвідчення особистості в посольстві Республіка Білорусь.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1, відповідачем проведено перевірку фактів викладених позивачем у заяві, відібрано пояснення та сформовано висновок від 29.10.2016. З даного висновку убачається, що 24 жовтня 2016 року до чергової частини Іллінецького відділення поліції надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що остання хоче отримати копію архівних матеріалів із Іллінецького ВП, зокрема копію рішення по її зверненню до Іллінецького РВ УМВС у Вінницькій області в 2004 році.

Також, із висновку від 29.10.2016 убачається, що під час опитування ОСОБА_1 стало відомо, що вона має паспорт громадянина України, окрім того остання вказала, що їй не надійшла відповідь із Іллінецького районного відділу міліції відповідно до заяви з приводу отримання громадянства у 2004 році.

29.10.2016 начальником Іллінецького відділення поліції Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області ОСОБА_3 надано відповідь за вих. №80611/210/01-2016 щодо звернення ОСОБА_1 з якого слідує, що архівні матеріали по зверненню ОСОБА_1 до Іллінецького районного відділу міліції у 2004 році знищені згідно із нормативними документами.

Також, згідно відповіді вказано, що на основі зібраних матеріалів складено висновок із яким позивач може ознайомитись в секретаріаті Іллінецького відділення поліції.

Позивач не погоджуючись із відповіддю №80611/210/01-2016 від 29.10.2016 та, розцінюючи це як рішення начальника Іллінецького відділення поліції Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області ОСОБА_3, звернулась до суду із його оскарженням.

Суд визначаючись щодо позовних вимог виходить з наступного.

У відповідності до вимог статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормами цієї ж статті, визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У розумінні положень КАСУ під рішеннями розуміється як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Нормативно-правові акти поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і призначено для неодноразового застосування щодо цього кола осіб. Правові акти індивідуальної дії - рішення, дію яких поширено на конкретних осіб або, які стосуються конкретної ситуації, і які є актом одноразового застосування норм права, а також стосуються прав свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин.

Оскаржений лист за вих. №№80611/210/01-2016 від 29.10.2016 начальника Іллінецького відділення поліції Гайсинського ВП ГУПН у Вінницькій області ОСОБА_3, не є правовим актом індивідуальної дії у сфері публічно - правових відносин, а тому не має ознак рішення у розумінні КАС України. Відтак, в рамках даної адміністративної справи судом оцінюються дії відповідача на предмет дотримання своїх повноважень при розгляді звернення позивача ОСОБА_1 в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

У відповідності до ст. 3 Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Положеннями ст. 5 Закону визначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби звязку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Як слідує із матеріалів справи, до начальника Іллінецького ВП Гайсинського ВП ГУ національної поліції у Вінницькій області із письмовим звернення 21.10.2016 звернулась ОСОБА_1, з проханням повідомити та ознайомити із доказами в обґрунтування рішення за вих. №189-3 від 11.06.2004 начальника відділу міліції ОСОБА_4, а також в обґрунтування вимог керівництва відділу міліції у період 2004-2010р. щодо вирішення питання з громадянством України та отримання посвідчення особистості в посольстві Республіки Білорусі.

В силу положень ст. 18 Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 20 Закону закріплено, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

В силу положень ст. 15 Закону України, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Також, статтею 19 Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Як убачається з матеріалів справи, за результатами вказаного звернення, відповідачем надано ОСОБА_1 відповідь за вих. №80611/210/01-2016 від 29.10.2016, в порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян".

Окрім того, як слідує із висновку від 29.10.2016 року про результати розгляду повідомлення ОСОБА_1, останню було опитано та встановлено, що ОСОБА_1 має паспорт громадянина України, який вона пред'явила та є громадянкою України. Також, ОСОБА_1 вказала, що їй не надійшла відповідь із Іллінецького районного відділу міліції, куди вона зверталась із заявою з приводу свого громадянства в 2004 році.

Під час розгляду звернення ОСОБА_1 було повідомлено про те, що архівні матеріали за 2004 рік по зверненню громадян згідно закону знищені. Також, з висновку слідує, що за розглядом звернення ОСОБА_1 факти викладені в ньому не знайшли свого підтвердження.

В подальшому, за вих. №80611/210/01-2016 від 29.10.2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що архівні матеріали по зверненню ОСОБА_1 до Іллінецького районного відділу міліції у 2004 році знищені згідно із нормативними документами, а також на основі зібраних матеріалів складено висновок від 29.10.2016, з яким позивач має можливість ознайомитись в секретаріаті Іллінецького відділення поліції.

Разом із тим, до суду надано копію акту про знищення архівних матеріалів по зверненню громадян за 2004 рік, з якого слідує, що архівні матеріали по зверненнях громадян до Іллінецького районного відділу міліції за період 2004 року знищені у відповідності до положень законодавства.

Враховуючи вище наведені обставини, відповідачем в порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян" запрошено ОСОБА_1 до Іллінецького відділення Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо розгляду звернення останньої та в межах одного місяця розглянуто заяву позивача, за результатами якої останню повідомлено про наслідки розгляду, а тому суд не вбачає в діях відповідача порушень щодо наданої відповіді за вих. №80611/210/01-2016 від 29.10.2016 року.

Щодо пояснень позивача на ту обставину, що у неї неправомірно керівництвом Іллінецького відділу міліції у період 2004-2010 вимагали вирішити питання з громадянством України та отримати посвідчення особистості в посольстві Республіка Білорусь, то суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи міститься ксерокопія листа від 11.06.2004 року за підписом начальника Іллінецького РВ УМВС, яким надана відповідь на звернення ОСОБА_1 по питанню документування паспортом громадянина України.

Інших листів, що б свідчили про звернення позивача до Іллінецького РВ УМВС позивачем не надано.

Натомість, в матеріалах справи містяться ксерокопії листів, наданих позивачем, за підписом начальника ВГІРФО України у Вінницькій області від 08.07.2005, начальника УВС МВС Республіки Білорусії від 15.08.2005, заступника начальника Департаменту МВС Республіки Білорусії від 05.05.2007, начальника управління МВС Республіки Білорусії від 06.11.2008.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Проте, з матеріалів справи, судом не установлено порушеного права позивача, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. Натомість, згідно установлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

У відповідності до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС).

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна