Справа № 810/887/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Київ № 810/887/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення - рішення від 27.09.2016 № /334.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно дійшов висновку в ОСОБА_2 перевірки від 16.08.2016 № 767//172, що позивач отримав додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором його самостійним рішенням, за договором про надання споживчого кредиту від 17.06.2008 № 0 укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», оскільки позивачем було в повному обсязі виконано зобовязання по зазначеному договору у розмірі 24 000 доларів США.

Крім того, позивач зазначив, що протягом 18 місяців він сплачував відсотки за користування коштами за вказаним договором, що також свідчить про відсутність збільшення загального майнового стану чи приросту його активів.

Враховуючи викладене, позивач важає, що спірне податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні 20.06.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача (підтверджується відомостями Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового перекау № 611) в судове засідання призначене на 20.06.2017 не зявився, жодних пояснень чи заперечень на позов не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд протокольною ухвалою від 20.06.2017 вирішив здійснювати розгляд даної справи в порядку письмового провадження в межах встановленого строку розгляду адміністративних справ.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, шо Білоцерківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником фізичною особою ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Результати перевірки оформлені ОСОБА_2 від 16.08.2016 № 767//175 (далі ОСОБА_2 перевірки).

Висновком зазначеного ОСОБА_2 було встановленно, порушення позивачем положень:

1. п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України від 02.10.2010 р. за № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за неподання податкової декларації про майновий стан та отримані доходи в 2014 році;

2. абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.10.2010 р. за № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у результаті занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 52 600,53 грн.

На підставі ОСОБА_2 перевірки Білоцерківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.09.2016 № /334, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 65 920,66 грн., з яких за основним платежем на суму 52 600 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 13 320,13 грн.

Зі змісту ОСОБА_2 перевірки вбачається, що висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що позивачем не подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан та доходи отримані за 2014 рік і не сплачено податок з доходів фізичних осіб з отриманого доходу у 2014 році у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) у розмірі 310 847,84 грн. (отримане додаткове благо при анулюванні (прощенно) боргу по кредитному договору).

Враховуючи обставини зазначені в ОСОБА_2 перевірки, судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем 17.06.2008 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з п. 1.1. вказаного договору банк зобов'язується надати позивачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США (USD), в сумі 24 000, що дорівнює еквіваленту 116 503,20 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті.

З наданої позивачем копії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2014 по справі № 357/17162/13-ц, судом встановлено, що ПАТ «Укрсиббанк» (позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 17.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2.2 Договору банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті на загальну суму 24 000 дол. США, що дорівнює еквіваленту 116503 грн. 20 коп., а останній зобовязувався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користуванням кредитом і виконати свої зобовязання згідно з договором у повному обсязі. Банк виконав взяті на себе зобовязання в повному обсязі. ОСОБА_1, всупереч умов договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання. З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за договором, 17.06.2008р. між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 211746. Крім того між банком та ОСОБА_4 також було укладено договір поруки №2117743. Відповідно до вище вказаних договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зобовязуються відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобовязань, що виникли з договору. Відповідальність поручителів є солідарною. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 09.09.2013 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №0 від 17.06.2008р. в розмірі 302 931,53 грн. 53 коп., з яких: 179 357,01 грн. заборгованість за кредитом; 101 393,36 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10 855,92 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованість за кредитом; 11 325,84 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів вищевказану суму утвореної заборгованості та витрати на сплату судового збору в розмірі 3029,32 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2014 по справі № 357/17162/13-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Відповідно до змісту довідки АТ «УкрСиббанк» від 09.04.2014 № 31-4/171 договір про надання споживчого кредиту № 0 від 17.06.2008 втратив чинність у звязку з виконанням Боржником усіх зобовязань в повному обсязі, а саме: повернено позику, що була надана з цільовим призначенням споживчі потреби, в сумі 24 000 доларів США (а.с. 25).

Не погоджуючись з висновками відповідача та прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Основним законодавчим актом, який урегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 16.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього кодексу) у вигляді: д) суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу);

Доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (підпункт 14.1.56. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З аналізу зазначених норм Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Аналогічної думки дійшов Київський апеляційний адміністративний суд в постанові від 19.11.2014 по справі 810/3234/14 та від 31.03.2016 по справі 810/3628/14.

Проте, як вбачається з довідки АТ «УкрСиббанк» від 09.04.2014 № 31-4/171 позивач у повному обсязі виконав усі взяті на себе зобовязання за договором про надання споживчого кредиту від 17.06.2008 № 0, а саме: повернув позику, що була надана з цільовим призначенням споживчі потреби, в сумі 24 000 доларів США, у звязку з чим договір втратив чинність (а.с. 25).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача на підставі договору про надання споживчого кредиту від 17.06.2008 № 0 не відбулося збільшення загального майнового стану та прирісту активів.

Також суд зазначає, що Законом України про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобовязань від 09.04.2015 № 321-VIII підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим такого змісту: до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: "сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності".

З даного приводу Державна фіскальна служба України листом від 17.03.2017 № 3637/Б/99-99-13-02-03-14 в межах компетенції надала пояснення, такого змісту «…Отже, якщо кредитором (банком) було здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), то з метою оподаткування сума такого анульованого (прощеного) боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Кодексу.

При цьому сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника, тобто не оподатковується податком на доходи фізичних осіб…».

До спірних правовідносин, суд застосовує положення частини 1 статті 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №1/99-рп від 09.02.1999 року Конституція України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Так, правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

Проте, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Отже, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчиненні платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно - правовими актами, чинними на час застосування відповідальності.

Таким чином, відповідачем при проведенні перевірки позивача та при прийнятті спірного податкового - рішення не були враховані приписи абзацу 2 підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, відповідно до яких, суми прощені банком позивачу у даній справі не підлягали включенню позивачем до складу доходів фізичних осіб за 2014 рік.

Відповідно до змісту пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

У звязку з тим, що суд дійшов висновку, що позивач не отримував у 2014 році дохід при анулюванні (прощенні) боргу по кредитному договору, суд дійшов висновку, що позивач не був зобовязаний подавати декларацію про майновий стан та отримані доходи у 2014 році.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податковий орган помилково дійшов висновку, що позивач порушив вимоги пункту 120.1 статті 120 та абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а тому податкове повідомлення - рішення від 27.09.2016 № /334 є необґрунтованим та прийнятим не у відповідності до чинного законодавства, через що позовна вимога про скасування зазначеного податкового повідомлення рішення, підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору у сумі 659,20 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 11, 14, 69. 70, 71, 128, 158 - 163, 167 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.09.2016 № /334.

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 659 (шістсот пятдесят девять) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.