Справа № 826/485/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2017 р. м. Київ К/800/37020/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Єрьоміна А.В., Стрелець Т.Г.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю представників позивача: Бруська О.В., Качанової Т.І.,

Глуховецького О.С.,

представників відповідача: Коренчука А.О., Ігнатуши М.О.,

представника третьої особи: ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» (далі - ПАТ «КБ «Союз») до Національного банку України, за участю третьої особи: ОСОБА_7, про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Національного банку України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ПАТ «КБ «Союз» звернулося до суду з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач, Національний банк, НБУ), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 30 грудня 2015 року № 648.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2016 року закрито провадження в цій адміністративній справі на підставі пункту другого частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 липня 2016 року зазначену ухвалу скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 27 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 30 грудня 2015 року № 648 «Про накладення штрафу на публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Союз"».

У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року та від 14 грудня 2016 року і направити справу на новий розгляд.

В свою чергу представники позивача та третьої особи, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність касаційної скарги просять залишити її без задоволення, а рішення судів без змін.

Касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

З урахуванням того, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, ця ухвала не може бути переглянута Вищим адміністративним судом України як судом касаційної інстанції в порядку глави 2 розділу IV КАС України.

Зі змісту частини другої статті 211 КАС України не може бути подана касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції, яка не перешкоджає провадженню у справі, тому колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні касаційної скарги в частині оскарження ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року слід відмовити.

Щодо оскарження постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржуваним рішенням Національним банком на ПАТ «КБ «СОЮЗ» накладено штраф за порушення вимог п. 6.14 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку від 14 травня 2003 року № 189 (у редакції постанови Правління Національного банку від 31 січня 2011 року № 22) (далі - Положення № 189) у розмірі 33 600,00 грн.

Вище вказане рішення Національним банком прийнято на підставі висновків акту про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу від 26 листопада 2015 року (далі - акт нагляду).

Зокрема, згідно з п. 6.14 розділу VI Положення № 189 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі виявлення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу, за результатами здійснення перевірки службою внутрішнього аудиту або Національним банком (у тому числі в порядку безвиїзного нагляду) інформація про таку фінансову операцію вноситься до реєстру фінансових операцій не пізніше наступного робочого дня з дати складення аудиторського висновку службою внутрішнього аудиту банку або дати отримання банком довідки про перевірку Національним банком / акта про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу.

В акті нагляду зазначено, що із 17 березня по 24 квітня 2015 року Національним банком проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «КБ «СОЮЗ» з окремих питань дотримання ним вимог законодавства, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, за результатами якої Національним банком складено відповідну довідку від 24 квітня 2015 року (далі - довідка про перевірку).

Національним банком виявлені факти порушення ПАТ «КБ «СОЮЗ» норм Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII (далі - Закон № 1702-VII), які полягають у не виявленні ПАТ «КБ «СОЮЗ» фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу відповідно до статті 15 Закону.

В акті нагляду також зазначено, що довідку про перевірку ПАТ «КБ «СОЮЗ» отримало 27 квітня 2015 року, а зазначені операції ПАТ «КБ «СОЮЗ» внесло до реєстру фінансових операцій тільки 29 жовтня 2015 року, тобто, із порушенням строків, зазначених у п. 6.14 Положення № 189.

Крім того, за результатами виїзної перевірки та складення довідки про перевірку прийнято рішення № 505 від 20 жовтня 2015 року про накладення штрафу на ПАТ «КБ «СОЮЗ» (далі - рішення № 505) та рішення № 506 від 20 жовтня 2015 року про застосування до ПАТ «КБ «СОЮЗ» заходу впливу у вигляді письмового застереження (далі - рішення № 506).

Тобто, за виявленими фактами допущення правопорушень до ПАТ «КБ «СОЮЗ» Національним банком згідно зі статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-Ш (далі - Закон № 2121-Ш) та Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року № 346 (далі - Положення № 346), застосовані зазначені заходи впливу.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 30 грудня 2015 року № 648 «Про накладення штрафу на ПАТ «КБ «СОЮЗ»», суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що не можуть застосовуватися до взаємовідносин між ПАТ «КБ «СОЮЗ» та Національним банком норми п. 9.25 глави 9 Розділу II Положення № 346 у чинній на даний час редакції, яка передбачає, зокрема, що днем виявлення порушення законодавства з питань фінансового моніторингу є дата складання довідки про виїзну перевірку з питань фінансового моніторингу банку, оскільки вона набула чинності тільки 28 квітня 2015 року, тобто уже після проведення Національним банком України виїзної перевірки діяльності ПАТ «КБ «СОЮЗ», а до цієї дати, а ні у Положенні № 346, а ні в інших нормативних актах не був конкретно визначений момент виявлення порушення законодавства з питань фінансового моніторингу. Тому дії ПАТ «КБ «СОЮЗ» щодо внесення операцій до реєстру фінансових операцій здійснені ним відповідно до норм чинного законодавства, а будь-які протиправні дії (бездіяльність) з боку позивача, які б могли стати підставою для застосування до нього заходу впливу, зазначеного в оскаржуваному рішенні, відсутні.

Колегія суддів такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними та зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішення № 648 прийняте на підставі матеріалів безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу (акт про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу від 26 листопада 2015 року (далі - Акт від 26.11.2015) (далі - безвиїзний нагляд).

Рішенням № 648 до Банку застосовано захід впливу у вигляді накладення штрафу у розмірі 33600,00 гривень за порушення ним вимог пункту 6.14 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 травня 2003 року № 189, що діяло на момент вчинення порушень (далі - Положення № 189), що полягає у порушенні строку (пізніше, ніж наступного робочого дня з дати отримання Банком довідки про перевірку) внесення до реєстру фінансових операцій (далі - реєстр) інформації про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу, виявлені за результатами здійснення перевірки Банку Національним банком.

Національний банк як державний орган діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України), зокрема, здійснює нагляд у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню з тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - з питань фінансового моніторингу) за діяльністю відповідних суб'єктів первинного фінансового моніторингу, зокрема шляхом проведення планових та позапланових перевірок, у тому числі безвиїзних, у порядку, встановленому Національним банком як відповідним суб'єктом державного фінансового моніторингу, який згідно з Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» виконує функції регулювання і нагляду за суб'єктом первинного фінансового моніторингу (пункт перший частини другої статті 14 Закону № 1702-VII).

Відповідно до вимог Положення про порядок організації та проведення перевірок з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 20 червня 2011 року № 197 (далі - Положення № 197), результати проведення планової або позапланової виїзної перевірки банку оформлюються шляхом складання довідки про виїзну перевірку (далі - довідка про перевірку) (пункт 22 Положення № 197), а у разі виявлення за результатами безвиїзного нагляду порушень банком вимог законодавства з питань фінансового моніторингу або виявлення фактів, що можуть свідчити про наявність ознак здійснення банком ризикової діяльності, неподання звітів, працівники Національного банку складають акт (далі - акт) (пункт 33 Положення № 197).

При цьому довідка про перевірку та акт є офіційними документами, якими оформлюються результати перевірок з питань фінансового моніторингу та в яких зафіксовані виявлені Національним банком порушення банками вимог законодавства з питань фінансового моніторингу (підпункти 1, 7 пункту 2 Положення № 197).

Складання будь-яких інших документів для оформлення результатів проведених Національних банком перевірок та безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу чинним законодавством України не передбачено.

Слід зазначити, що відповідно до Закону № 1702-VII виключно Національний банк уповноважено встановлювати порядок виявлення та реєстрації, а також подання банками як суб'єктами первинного фінансового моніторингу спеціально уповноваженому органу інформації про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу (частина друга статті 6, частина перша статті 12 Закону № 1702-VII).

Вищезазначений порядок Національний банк врегулював нормами Положення № 189 (чинного на момент вчинення Банком порушення) та Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку від 26 червня 2015 року № 417 (далі - Положення № 417), чинного на момент прийняття рішення № 648.

При цьому обов'язок банку щодо виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, - це сукупність заходів, які здійснюються банком як суб'єктом первинного фінансового моніторингу в установленому, зокрема, розділом VI Положення № 189 порядку, що включає проведення аналізу фінансових операцій, виявлення їх як таких, що підлягають фінансовому моніторингу, їх реєстрацію.

Так, відповідно до вимог законодавства, чинного як на момент виникнення спірних правовідносин (пункт 6.14 розділу VI Положення №189), так і на момент прийняття рішення № 648 (пункт 85 розділу VI Положення № 417), обов'язок банку внести до реєстру інформацію про виявлені за результатами здійснення перевірки Національним банком фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу, виникає саме з моменту отримання банком довідки про перевірку, в якій Національним банком зафіксовано факт невиявлення банком таких фінансових операцій.

При цьому днем виявлення Національним банком порушення банком законодавства з питань фінансового моніторингу є дата складання довідки про перевірку.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами безвиїзного нагляду (Акт від 26 листопада 2015 року) було виявлено, що 27 квітня 2015 року Банк отримав довідку про позапланову виїзну перевірку Банку від 24 квітня 2015 року № В/25-03005/26556/БТ (далі - Довідка), складену за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки Банку з окремих питань дотримання банком законодавства з питань фінансового моніторингу (далі - Попередня перевірка).

При цьому в Довідці були зафіксовані встановлені Національним банком в діяльності Банку порушення вимог, зокрема, пункту 22 частини другої статті 6 Закону № 1702-VII та пункту 3 частини другої статті 6 Закону № 1702-VII, що полягають у невиявленні фінансових операцій, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу.

Відповідно до вимог пункту 6.14 Положення № 189 у разі виявлення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу, за результатами здійснення перевірки Національним банком інформація про таку фінансову операцію вноситься до реєстру не пізніше наступного робочого дня з дати отримання банком довідки про перевірку Національним банком.

Таким чином, законодавством України з питань фінансового моніторингу, яке діяло на момент вчинення вказаного в Акті від 26 листопада 2015 року порушення, був визначений чіткий строк (не пізніше наступного робочого дня з дати отримання Банком довідки про перевірку) внесення до реєстру інформації про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу, виявлені за результатами здійснення Попередньої перевірки Банку Національним банком.

Відповідно до вимог пункту 85 розділу VI Положення № 417 у разі виявлення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу, за результатами здійснення перевірки Національним банком інформація про таку фінансову операцію вноситься до реєстру не пізніше ніж на десятий робочий день з дати отримання банком довідки про перевірку Національним банком (крім випадків, коли на момент отримання довідки про перевірку Національним банком фінансова операція не підлягатиме фінансовому моніторингу відповідно до вимог законодавства України).

Отже, як пунктом 6.14 Положення № 189, так і пунктом 85 розділу VI Положення № 417 чітко визначено подію (дата отримання довідки про перевірку) та строки вчинення відповідних дій Банку (внесення інформації про фінансові операції до реєстру) з дня настання вказаної події.

Проте за результатами безвиїзного нагляду встановлено, що інформація про фінансові операції, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу та які були виявлені Національним банком за результатами Попередньої перевірки та зафіксовані у Довідці (яка, як вже було зазначено вище, отримана Банком 27 квітня 2015 року), внесені Банком до реєстру не у встановлений строк (до 28 квітня 2015 включно), як це чітко було визначено пунктом 6.14 Положення № 189, а лише 29 жовтня 2015 року, тобто більше, ніж через 6 місяців з дати отримання Банком Довідки, що є порушенням Банком строку, встановленого пунктом 6.14 Положення № 189 (в його редакції яка діяла на момент проведення перевірки та складання довідки).

Отже висновок судів про відсутність у ПАТ «КБ «СОЮЗ» обов'язку внести відповідні операції до реєстру до 28 квітня 2015 року (відповідно до вимог пункту 6.14 Положення № 189) та застосування до спірних правовідносин положень пункту 85 розділу VI Положення № 417 з огляду на невизначеність, на думку суду, у чинному законодавстві моменту виявлення операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та механізму щодо взаємовідносин між банком та Національним банком стосовно складання довідки про перевірку та надання банками заперечень щодо фактів та обставин, які знайшли своє відображення у таких довідках, є передчасним та таким, що не відповідає вимогам законодавства України.

Судами також встановлено, що за результатами Попередньої перевірки рішеннями Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 20 жовтня 2015 року № 505 (далі - Рішення № 505) на Банк накладено штраф, який на момент прийняття рішення № 648 Банком сплачено, та від 20 жовтня 2015 року № 506 (далі - Рішення № 506) застосовано захід впливу у вигляді письмового застереження, зокрема, за невиявлення банком фінансових операцій, що підлягають обов'язковому фінансовому моніторингу. Рішення № 505 та № 506 Банком не оскаржувались.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо правомірності внесення Банком до реєстру інформації про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу та виявлені Національним банком за результатами Попередньої перевірки, саме після отримання 26 жовтня 2015 року Банком Рішення № 505 та Рішення № 506, є таким що не відповідає вимогам пункту 6.14 Положення № 189, яким чітко визначений строк і умови здійснення банком передбачених вказаною нормою Положення № 189 дій.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що пунктом 2.23 розділу II Положення № 197 у редакції, що діяла на момент вчинення порушення, передбачено право банку надати заперечення до Довідки (банк надсилає не пізніше ніж на третій робочий день з дати отримання банком двох примірників довідки про виїзну перевірку, зокрема, заперечення до Національного банку із супровідним листом, підписаним керівником банку, із забезпеченням гарантованої доставки та конфіденційності таких документів).

Відповідно до пункту 3.5 глави 3 розділу II Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року № 346 (далі - Положення № 346), рішення Національного банку про застосування заходу впливу має містити зміст (назву) заходу впливу, що застосовується до банку, реквізити документа, у якому зафіксовані порушення або зазначені ознаки здійснення банком ризикової діяльності/який містить інформацію про застосування іноземних санкцій, опис порушення (із зазначенням норм законів України, нормативно-правових актів Національного банку, які порушено)/ризикової діяльності/інформації про застосування іноземних санкцій або вчинених дій (бездіяльності) банку, що призвели до порушення або до здійснення ризикової діяльності. Рішення Національного банку про застосування заходу впливу оформляється в установленому Національним банком порядку та є обов'язковим для виконання.

Однак, ні Закон про банки і банківську діяльність, ні Положення № 197, ні Положення № 346 не містять вимог щодо обов'язку Національного банку повідомляти Банк про розгляд його заперечень до Довідки та зазначення в рішеннях Національного банку про застосування до Банку відповідних заходів впливу (санкцій) інформації щодо розгляду заперечень Банку до Довідки.

Тому, отримавши 27 квітня 2015 року Довідку із зафіксованими порушеннями вимог пункту 22 частини другої статті 6 Закону № 1702-VII та пункту 3 частини другої статті 6 Закону № 1702-VII, Банк був чітко поінформований про факти вчинених порушень у частині невиявлення ним як суб'єктом первинного фінансового моніторингу фінансових операцій, що підлягали обов'язковому фінансовому моніторингу, та зобов'язаний був вчинити передбачені пунктом 6.14 Положення № 189 дії не пізніше наступного робочого дня з дня отримання Довідки, тобто 28 квітня 2015 року.

Щодо позиції судів стосовно невизначення моменту виявлення порушення законодавства з питань фінансового моніторингу до 28 квітня 2015 року та неможливості застосування пункту 9.25 глави 9 розділу II Положення № 346, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом третім пункту 1 Розділу X «Прикінцеві положення» Закону № 1702-VII визначено, що рішення про застосування до суб'єкта первинного фінансового моніторингу санкцій приймається суб'єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду за цим суб'єктом первинного фінансового моніторингу, у визначеному законодавством порядку, що діє під час прийняття відповідного рішення.

Відповідно до абзацу другого частини сьомої статті 24 Закону № 1702-VII у разі порушення банками, філіями іноземних банків вимог цього Закону, нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють діяльність у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, Національний банк адекватно вчиненому порушенню або рівню загрози інтересам вкладників чи інших кредиторів банку має право застосувати заходи впливу відповідно та у порядку, визначеному Законом про банки та нормативно-правовими актами Національного банку.

Статтею 74 Закону № 2121-Ш передбачено, що порядок застосування заходів впливу, встановлених статтею 73 Закону про банки, визначається нормативно-правовими актами Національного банку. Заходи впливу до банків, філій іноземних банків за порушення вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення можуть бути застосовані Національним банком протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

Підстави і порядок запровадження Національним банком особливого режиму контролю за діяльністю банків і філій іноземних банків, застосування заходів впливу, зокрема, за порушення банками законодавства з питань фінансового моніторингу, а саме: Закону № 1702-VII, Закону № 2121-Ш в частині запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють діяльність банків у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, визначається Положенням № 346 (пункт 1.2 глави 1 розділу І Положення № 346).

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Положення про застосування Національним банком України санкцій за порушення законодавства з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 червня 2011 року № 192, яка була чинною з 25 липня 2011 року до 13 травня 2015 року, днем виявлення порушення Закону та/або нормативно-правових актів є дата складення, зокрема, довідки про виїзну перевірку банку - юридичної особи, у якій зафіксовані факти порушень, вчинені банком - юридичною особою та відокремленими підрозділами банку (діяльність яких була об'єктом виїзної перевірки), акта про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу.

Крім того, з 28 квітня 2015 року набрали чинності відповідні зміни до Положення № 346, якими також визначено, що днем виявлення порушення з питань фінансового моніторингу є дата складення, зокрема, довідки про виїзну перевірку з питань фінансового моніторингу банку - юридичної особи та відокремлених підрозділів, діяльність яких була об'єктом виїзної перевірки з питань фінансового моніторингу, акта про результати безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу (пункт 9.24 глави 9 розділу II Положення № 346 на момент вчинення Банком порушення пункту 6.14 Положення № 189).

Таким чином, законодавством України ще з 2011 року чітко врегульовано, що днем виявлення Національним банком в діяльності банку порушень з питань фінансового моніторингу є дата складення довідки про перевірку чи акта, а не день отримання заперечень банку.

При цьому слід зазначити, що відповідно до вимог пункту 3.1 глави З розділу І Положення № 346 Національний банк застосовує заходи впливу за порушення банками, зокрема, законодавства з питань фінансового моніторингу лише на підставі результатів (матеріалів) виїзних перевірок банків з питань фінансового моніторингу (довідка), безвиїзного нагляду з питань фінансового моніторингу (акт).

Отже, рішення № 648 було прийнято Національним банком 30 грудня 2015 року на підставі Акта від 26 листопада 2015 року, в якому зафіксовано факт вчинення Банком порушення пункту 6.14 Положення № 189, яке полягало у порушенні строку внесення до реєстру інформації про фінансові операції, які підлягають фінансовому моніторингу та були виявлені Національним банком за результатами Попередньої перевірки.

Крім того, слід зазначити, що з 28 квітня 2015 року набрали чинності зміни до Положення № 346, згідно з якими штраф за порушення банками вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, зокрема, за порушення порядку реєстрації фінансових операцій, що відповідно до законодавства підлягають фінансовому моніторингу, накладається на банк в розмірі 0,01 відсотка від суми зареєстрованого статутного капіталу банку (пункт 9.19 глави 9 розділу II Положення № 346 у редакції, що діяла з 28 квітня 2015 року до 12 серпня 2016 року).

З наведеного вбачається, що як на день вчинення Банком порушення пункту 6.14 Положення № 189, а саме: 29 квітня 2015 року, так і станом на 29 жовтня 2015 року (на дату фактичної реєстрації фінансових операцій з порушенням визначеного пунктом 6.14 Положення № 189 строку), а також на дату прийняття 30 грудня 2015 року рішення № 648 вимоги пункту 9.19 глави 9 розділу II Положення № 346 (щодо накладення штрафу на банк за таке порушення у розмірі 0,01 відсотка) не змінювались. Однак суди попередніх інстанцій з урахуванням такого правового врегулювання не встановлювали обставини справи.

Статтею 159 Кодексу адміністративного суду України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суди неправильно застосували норми матеріального права та не встановили обставини, які необхідні для вирішення спору: момент виявлення Національним банком порушення, оскільки саме з цього часу починається відрахування передбаченого статтею 74 Закону № 2121-Ш шестимісячного строку для застосування заходу впливу; наявність самого складу порушення, вчиненого, на думку Національного банку, позивачем.

З урахуванням зазначених обставин, судові рішення у цій справі не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому їх необхідно скасувати.

За встановленим частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України правилом, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення матеріального і процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, їх рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 159, 167, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді А.В. Єрьомін

Т.Г. Стрелець