Справа № 489/303/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/303/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Губницький Д.Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певніі дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва №101/8 від 13 грудня 2016 р. щодо відмови у поновленні пенсії позивачу; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва перерахувати та поновити виплату пенсії за віком позивачу з 07.10.2009 р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що позивач отримував пенсію за віком, виплату якої було припинено у зв'язку із виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2017 року залишено без розгляду позовні вимоги про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва перерахувати та виплатити пенсію за віком із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним законодавством, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни за період з 07 жовтня 2009 р. по 16 липня 2016 р.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва за №101/8 від 13 грудня 2016 р. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва поновити виплату на банківський рахунок пенсіонера пенсії за віком ОСОБА_1 з 16 липня 2016 р. з виконанням вимог статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що до вересня 2003 р. ОСОБА_1 перебував на обліку в УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва і отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку із чим виплату пенсії припинено. Позивач має громадянство України згідно копії паспорту з консульською відміткою про реєстрацію постійного місця проживання в державі Ізраїль.

01 грудня 2016 року представник ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії. До заяви були додані необхідні документи, зокрема заява про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок. (а.с. 7).

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 13.12.2016 року № 101/8 було відмовлено ОСОБА_1 в поновленні пенсії, посилаючись на те, що заявником не надано документ, що засвідчував би місце проживання (реєстрації) в Україні. Також зазначено, що Рішенням Конституційного Суду Укераїни від 07.10.2009 №25-рп/2009 визнано неконституційними положення п.2 ч.1 ст.49 про те, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, та положення другого речення статті 51 (під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України) Закону №1058-ІV. Оскільки ці питання не можна вирішити без взаємодії з компетентними органами держави нового перебування суб`єкта пенсійного забезпечення, їх регулювання потребує врахування на міждержавному рівні низки різноманітних особливостей, притаманних внутрішньому праву окремо визначеної держави. Тому права для нарахування та виплати пенсії на території України на теперішній час не має.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтовани, а тому рішення УПФУ слід визнати протиправним та скасувати, зобов`язати поновити виплату пенсії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.5, п. 2.8 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 аява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

В ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

В ст. 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, ОСОБА_2, проживаючи в державі Ізраїль, являючись громадянином України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

В ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07. 2003 р. № 1058IV. Положення Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати раніше призначеної йому пенсії.

Згідно ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Наявність Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07. 2003 р. № 1058IV є підставою для відновлення виплати пенсії.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст рішення виготовлено 29.06.2017 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик