Справа № 806/816/17
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" червня 2017 р. Справа № 806/816/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Моніча Б.С.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності в розмірі 0,01 грн ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом та просив зобов'язати Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 розглянути його звернення від 08.12.2016 року, 11.01.2017року, 13.02.2017 року неупереджено та об'єктивно.

Також позивач просив зобов"язати відповідача письмово вибачитися перед ним за завдану йому шкоду, прийняти міри для усунення недоліків у роботі. Визнати, що бездіяльністю відповідача йому нанесено моральну шкоду та шкоду його слабкому здоров'ю, а також принижено його честь та гідність. На відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої його здоров'ю, його честі та гідності в розмірі, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 1 (одну) копійку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 надати відповідь на звернення ОСОБА_3 від 08.12.2016 року, 11.01.2017 року та 13.02.2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову - про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновок суду щодо недоведеності спричинення моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам справи та наданим доказам.

Розглянувши справу в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року, 11 січня та 13 лютого 2017 року на ім'я Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 ОСОБА_3 електронною поштою направлено звернення (а.с. 6-8).

Так, у зверненні від 08.12.2016 позивач просив надати йому правову допомогу та інформаційну підтримку.

Звернення від 11.01.2017 року містило прохання ОСОБА_3 до відповідача про звернення до Міністерства охорони здоров'я із клопотанням про направлення до м. Житомира міністерської комісії, яка б здійснила розгляд його скарг, за його участі, на медпрацівників м. Житомира.

У зверненні від 13.02.2017 року позивач просив Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 надати допомогу у межах повноважень щодо забезпечення безкоштовними ліками та санаторно-курортним лікуванням інвалідів його сім'ї.

У зв"язку з неотриманням відповіді на жодне із звернень, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позов, дійшов висновку, що відповідач не розглянув звернення позивача відповідно до вимоги Закону України "Про звернення громадян", а тому зобов'язав Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 надати повну та достовірну відповідь на звернення ОСОБА_3 від 08.12.2016року, 11.01.2017 року і 13.02.2017 року.

Таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов, виходячи з наступного.

Статтею 40 Конституції України проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

В свою чергу, частиною 2 ст. 7 Закону України "Про статус народного депутата України" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що народний депутат відповідно до закону розглядає звернення виборців, а також від підприємств, установ, організацій, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, вживає заходів для реалізації їх пропозицій і законних вимог, інформує виборців про свою депутатську діяльність під час особистих зустрічей з ними та через засоби масової інформації.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про статус народного депутата України" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), народний депутат зобов'язаний розглядати звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян". Народний депутат розглядає всі одержані ним пропозиції, заяви та скарги виборців, узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов'язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України "Про звернення громадян".

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Також, частиною першою статті 7 Закону закріплено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями (ч. 3 ст. 7 Закону).

Права громадянина при розгляді заяви чи скарги наведені у статті 18 Закону.

За змістом приписів цієї статті Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до положень ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Як встановлено судом, відділом з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України від 02.02.17 за № 09-0267.06.16/9-02.17 (а.с. 9) підтверджено реєстрацію та передання секретаріату депутатської фракції політичної партії "Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина" у Верховній Раді України, очолюваної народним депутатом ОСОБА_5, звернень позивача від 08.12.2016 та 11.01.2017.

У свою чергу, зі змісту відповіді завідувача секретаріатом депутатської фракції "Батьківщина" ОСОБА_9, наданої в електронному вигляді на електронну пошту ОСОБА_3 (а.с. 10), слідує, що усі листи позивача до Народного депутата України ОСОБА_5, у тому числі і від 13 лютого 2017 року, передано до офісу народного депутата України ОСОБА_5.

Отже, судом першої інстанції безспірно встановлено, що звернення позивача від 08.12.2016 року, 11.01.2017 року та від 13.02.2017 року отримані адресатом, однак не розглянуті, відповіді на адресу позивача не надходили.

Судове рішення в названій частині не оскаржувалося, а тому не є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції згідно приписів ст.195 КАС України.

Разом з тим, задовольнивши позов та зобов"язавши відповідача надати повну та достовірну відповідь на звернення ОСОБА_3 від 08.12.2016 року, 11.01.2017 року та від 13.02.2017 року, суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову про те, що бездіяльністю відповідача йому нанесено моральну шкоду та шкоду його слабкому здоров'ю, а також принижено його честь та гідність. Також, в частині відшкодування моральної шкоди та шкоди завданої його здоров'ю, його честі та гідності в розмірі, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 1 (одну) копійку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позивач не довів факту завдання йому моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат майнового чи немайнового характеру, що настали у зв'язку з не розглядом звернень відповідачем. Так само, суд дійшов висновку, що обставини, які б свідчили про наявність причинного зв'язку між шкодою і оспорюваною бездіяльністю відповідача судом не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, за змістом пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Абзацом третім пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що саме не розглядом звернень його здоров'ю, честі та гідності була заподіяна моральна шкода. Не містить таких доказів і зміст апеляційної скарги, як і факту завдання йому моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат майнового чи немайнового характеру, що настали у зв'язку з не розглядом звернень відповідачем.

Так само, судом не встановлено обставини, які б свідчили про наявність причинного зв'язку між шкодою і оспорюваною бездіяльністю відповідача.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що заподіяння моральної шкоди через приниження честі та гідності може виражатися у відповідних діях і не може бути наслідком бездіяльності посадової особи, яка є предметом розгляду по вказаній справі.

За приписами ст. 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 з приводу того, що бездіяльністю відповідача йому нанесено моральну шкоду, принижено його честь та гідність, та такі дії є підставою для відшкодування моральної шкоди та для вибачення за спричинення такої шкоди. Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині зобов'язання Народного депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 прийняти міри для усунення недоліків у її роботі, оскільки вказана вимога виходить за межі завдання адміністративного судочинства, яке полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "24" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: Б.С. Моніч

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10004

3- відповідачу/відповідачам: Народний депутат Верховної Ради України ОСОБА_5 вул. М.Грушевського, 5,м.Київ 8,01008

- ,