Справа № 806/1458/17
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Житомир справа № 806/1458/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шимоновича Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання повторно розглянути клопотання та прийняти рішення у вигляді наказу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправну бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання позивача від 24.04.2017, яка полягає в неприйнятті рішення в вигляді наказу;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання позивача від 24.04.2017 та прийняти рішення в вигляді наказу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою, або мотивована відмова надаються у вигляді наказу, рішення або розпорядження. Проте, за результатами розгляду клопотання позивача відповідач оформив відмову листом. Крім того, у спірному листі відповідач пропонує позивачеві визначити строк оренди земельної ділянки, ігноруючи те, що у клопотанні указано термін оренди 49 років.

Позивач подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача просив розглянути справу в порядку письмового провадження, про що подав відповідну заяву. Також, надав суду письмові заперечення проти позову, за змістом яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що 24.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння площею 7,0 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади, бувшої Водотиївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років.

За результатами розгляду клопотання, Головне управлінням Держгеокадастру у Житомирській області листом від 23.05.2017 за №Г-6130/0-4931/6-17 запропонувало позивачеві визначити строк оренди указаної у зверненні земельної ділянки та повторно звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою відповідного змісту.

Указані обставини зумовили звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14 Конституції України)

Таке право реалізується громадянами та юридичними особами та державою на правових титулах володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до частини третьої статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Так, частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Імперативність зазначених норм полягає в тому, що заява чи клопотання має бути розглянута органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування в місячний термін та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

При цьому, суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено форми, у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Єдина вимога до такої відмови - це її належна мотивація.

Також, суд зауважує, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, не встановлено, що мотивована відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформлюється наказом.

Зважаючи на відсутність законодавчо визначеної форми відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 24.04.2017, яка полягає в неприйнятті рішення в вигляді наказу.

Разом з тим, суд констатує, що зміст листа від 23.05.2017 за №Г-6130/0-4931/6-17 не може вважатись мотивованою відмовою у розумінні статті 123 Земельного кодексу України.

Законодавцем не визначено можливість указувати на недоліки поданого клопотання, а встановлено чітку послідовність дій: надання дозволу або мотивованої відмови у його наданні.

Отже, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області належним чином не розглянуто та не прийнято відповідне рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 24 квітня 2017 року, що суперечить приписам частини третьої статті 123 Земельного кодексу України. Крім того, відповідачем проігноровано, що позивач вказав бажаний строк оренди земельної ділянки.

Суд зазначає, що неналежний розгляд клопотання позивача та не прийняття відповідного рішення за результатами розгляду розглядається як неналежне виконання суб'єктом владних повноважень своїх повноважень та недотриманням вимог чинного законодавства, що є порушенням основоположних принципів, викладених у статті 19 Конституції України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 24 квітня 2017 року.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.04.2017.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для зобовязання відповідача прийняти наказ за результатами розгляду клопотання позивача, з огляду на наступне.

Аналіз положень Земельного кодексу України дає підстави стверджувати, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є дискреційним повноваженням відповідача.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Виходячи з вищевикладеного, задоволення позовних вимог в цій частині є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням постанови в даній справі.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 86, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 24.04.2017.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.04.2017.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович