Справа № 712/1690/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/1690/17 Головуючий у 1-й інстанції: Троян Т.Є. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

20 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанов державного виконавця,-

в с т а н о в и в:

Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 квітня 2017 року позов Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області задоволено частково, скасовано постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 10200,00 грн. від 30 січня 2017 року (ВП 51525092), скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02 лютого 2017 року за постановою №51525092 про стягнення штрафу в розмірі 10200,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що стягнення з позивача виконавчого збору та виконавчих витрат є неправомірним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2015 року у справі №712/357/15-а за позовом ОСОБА_2 до УПФ України в м.Черкасах Черкаської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано дії відповідача щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку, як інваліду 3-ї групи, основної державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до вимог ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 15 липня 2014 року, зобов'язано відповідача провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи у обсязі не нижче 6 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи у обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 15 липня 2015 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року у справі №712/357/15-а змінено постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2015 року, вказавши, що перерахунок та виплата державної та додаткової пенсії ОСОБА_2 у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягають здійсненню відповідачем за період з 15 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно. В решті постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 05 лютого 2015 року залишено без змін.

29 жовтня 2015 року Соснівським районним судом м.Черкаси видано виконавчий лист №712/357/15-а, який було надано для виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

За наслідком надходження до позивача постанови від 24 червня 2016 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м.Черкаси у справі №712/357/15-а, листом від 11 липня 2016 року №10718/12 «Про виконання рішення суду» УПФ України в м.Черкасах Черкаської області повідомило відповідача про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 та нарахування до сплати 2762,81 грн.; виплата зазначених сум буде проведена при надходженні коштів з Державного бюджету.

30 січня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. винесено постанови ВП №51525092:

- про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду в повному обсязі накладено на боржника (УПФ України в м.Черкасах Черкаської області) штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн.;

- про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з боржника (УПФ України в м.Черкасах Черкаської області) виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн.;

- про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою стягнуто з боржника (УПФ України в м.Черкасах Черкаської області) витрати на проведення виконавчих дій у сумі 99,58 грн.

02 лютого 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження:

- ВП №53326109, якою відкрито виконавче провадження з виконання постанови №51525092 від 30 січня 2017 року про стягнення з УПФ України в м.Черкасах Черкаської області виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн.;

- ВП №53326042, якою відкрито виконавче провадження з виконання постанови №51525092 від 30 січня 2017 року про стягнення з УПФ України в м.Черкасах Черкаської області витрат на проведення виконавчих дій в сумі 99,58 грн.;

- ВП №53326143, якою відкрито виконавче провадження з виконання постанови №51525092 від 30 січня 2017 року про накладення на УПФ України в м.Черкасах Черкаської області штрафу на користь держави у розмірі 10200,00 грн.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що невиконання судового рішення управлінням Пенсійного фонду України в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. В той же час, при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про стягнення виконавчих витрат є безпідставною.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження колегія суддів доходить наступних висновків.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час відкриття виконавчого провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинною на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до п.8 р.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст.27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Таким чином, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій. Стягнення виконавчого збору - це встановлена державою складова процедури виконавчого провадження, яка гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження (протягом часу, наданого для самостійного виконання рішення суду, згідно Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV) у зв'язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Таким чином, стягнення виконавчого збору можна за своєю суттю визначити як інститут забезпечення виконання судового рішення боржником. У випадку невиконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження (протягом часу, наданого для самостійного виконання рішення суду), боржник несе відповідальність за невиконання. Подальші санкції в межах виконавчого провадження залежать від здійснених боржником дій на виконання судового рішення.

Згідно ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Пунктом 1 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про виконавче провадження» розділяє поняття рішень про стягнення боргу та виконання рішень про зобов'язання вчинити певні дії (рішення немайнового характеру).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало рішення суду про зобов'язання боржника провести перерахунок та виплату у визначеному порядку, а не стягнення конкретно визначеного розміру суми боргу за невиплаченою пенсією.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що п.1 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, не може застосовуватись під час виконання рішень немайнового характеру щодо зобов'язання вчинити певні дії, зокрема, і в даному виконавчому провадженні.

Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями ст.ст.48-62 Закону України «Про виконавче провадження», натомість, виконання рішень немайнового характеру врегульовано положеннями ст.ст.63-67 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В той же час, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2017 року ВП №51525092, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №712/357/15-а, виданого Соснівським районним судом м.Черкаси 29 жовтня 2015 року, закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону), що не є підставою, передбаченою ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 р.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №712/357/15-а, виданого Соснівським районним судом м.Черкаси 29 жовтня 2015 року, закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для винесення державним виконавцем постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено негайне примусове виконання рішення суду боржником без надання будь-яких строків на самостійне виконання. Отже, боржник, не бажаючи нести відповідні затрати на сплату виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, має виконувати своє зобов'язання до надходження виконавчого документа до органу державної виконавчої служби.

Постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 30 січня 2017 року винесена головним державним виконавцем у виконавчому провадженні №51525092

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 затверджено види та розміри витрат виконавчого провадження.

Розрахунок витрат виконавчого провадження здійснено на підставі розрахунку витрат на проведення виконавчих дій, затвердженого 11 січня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому чітко визначено назви виконавчих дій, їх кількість та вартість.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог УПФ України в м.Черкасах Черкаської області в частині скасування постанов від 30 січня 2017 року ВП №51525092 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. та стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 99,58 грн., а також постанов від 02 лютого 2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП №53326109 та ВП №53326042, якими відкрито виконавче провадження з виконання вищенаведених постанов, як таких, що винесені державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції не оскаржувалась в частині задоволення позовних вимог щодо скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу в сумі 10200,00 грн. від 30 січня 2017 року ВП №51525092 та постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02 лютого 2017 року за постановою №51525092 про стягнення штрафу в розмірі 10200,00 грн., в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Черкасах Черкаської області - залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 26 червня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.