Справа № 808/4985/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Київ К/800/1910/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Бившевої Л.І. (головуючого), Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року

у справі № 808/4985/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне акціонерне товариство "Завод напівпровідників" (далі - позивач, ПАТ "Завод напівпровідників") звернулося до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі - відповідач, СДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 травня 2013 року № та № .

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 26 липня 2016 року позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкові повідомлення-рішення СДПІ від 15 травня 2013 року № та № .

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 грудня 2016 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою СДПІ на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року.

У касаційній скарзі СДПІ, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року, а матеріали справи направити на розгляд цього ж суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

31 жовтня 2016 року СДПІ звернулась до суду з апеляційною скаргою на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року, одночасно заявивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 листопада 2016 року апеляційну скаргу СДПІ залишив без руху з тих підстав, що заявлене клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення є необґрунтованим. Цією ж ухвалою з метою вирішення питання щодо поважності пропущеного процесуального строку запропоновано відповідачу надати докази стосовно дати надходження на адресу податкового органу платіжного доручення, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, судовий збір був сплачений 16 вересня 2016 року згідно з платіжним дорученням від 14 вересня 2016 року № 553, а первісно подана апеляційна скарга була повернута ухвалою суду апеляційної інстанції 30 вересня 2016 року.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху відповідачем подано клопотання про поновлення строку, обґрунтоване тим, що первісно подана до суду апеляційна скарга була повернута ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року на підставі п. 1 ч. 3 ст. 108 цього Кодексу через невиконання вимог суду апеляційної інстанції про залишення касаційної скарги без руху (ухвала від 02 вересня 2016 року) як такої, що подана без дотримання вимог ст. 187 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, до скарги не додано документ про сплату судового збору. При цьому СДПІ зазначає, що надходження на рахунки податкового органу коштів на сплату судового збору відбулося лише у вересні 2016 року, проте через скорочення чисельності штату юридичного відділу податкового органу призвело до значної завантаженості працівників відповідача повторне звернення з апеляційною скаргою стало можливе лише 31 жовтня 2016 року. Інші доводи СДПІ не наводить.

Відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження вмотивована посиланням на обставини щодо відсутності обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки скорочення чисельності штату працівників юридичного відділу податкового органу не є об'єктивною перешкодою для юридичної особи, яка має достатні адміністративно-господарські та організаційні можливості, для звернення до суду за захистом порушеного права в установлений законом строк, зокрема з апеляційною скаргою, а обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 6 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

За змістом частин 2, 4 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України вирішення питання про відкриття апеляційного провадження обумовлено, зокрема, відповідністю апеляційної скарги вимогам ст. 187 цього Кодексу та строками її подання.

Відповідно до положень абзаців другого, третього ч. 4 ст. 189 зазначеного Кодексу, в разі якщо строк на звернення з апеляційною скаргою пропущено з причин, які не визнані судом поважними, або в разі якщо апеляційна скарга подана суб'єктом владних повноважень після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного рішення (незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження), суддя-доповідач відмовляє у відкриття апеляційного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 189 цього Кодексу суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо: 1) справа не підлягає апеляційному розгляду у порядку адміністративного судочинства; 2) є ухвала про закриття апеляційного провадження у зв'язку з відмовою особи від апеляційної скарги; 3) є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Перелік підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, визначений у частинах 4 та 5 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України, є вичерпним.

За таких обставин та з огляду на завдання адміністративного судочинства Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд відмовляючи у відкритті апеляційного провадження (ухвала від 27 грудня 2016 року) діяв відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, відмова у відкритті апеляційного провадження з підстав передбаченої ч. 4 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України, не позбавляє права сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо суд вирішив їх питання про їх права, свободи, інтереси та обов'язки, оскаржити в апеляційному порядку судове рішення, додавши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку.

Також колегія суддів зазначає, що податкові інспекції є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктом, що реалізує свою владну компетенцію, тому відсутність чи недостатність фінансування їх діяльності не може свідчити про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У п. 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, не обмежена у праві в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що невжиття суб'єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Згідно з п. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

У зв'язку з цим є безпідставними доводи СДПІ щодо завантаженості юридичного відділу як об'єктивна перешкода при вирішенні питання щодо подання апеляційної скарги з дотриманням вимог ч. 2 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. СДПІ як юридична особа та державний орган має в своєму розпорядженні достатньо засобів для належної організації роботи, зокрема щодо юридичного обслуговування.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки доводи, викладені в касаційній скарзі, не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, є встановлені наведеною процесуальної нормою підстави для залишення касаційної скаргу ОДПІ без задоволення, а ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року - без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі № 808/4985/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ____________ Л.І. Бившева

Судді: ____________ І.Я. Олендер

____________ Т.М. Шипуліна