Справа № 817/2176/16
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року 12 год. 20 хв. РівнеСправа № 817/2176/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (далі іменується відповідач) про визнання протиправними дії щодо невиплати грошової допомоги на оздоровлення, відповідно до пункту 37.12 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, за 2016 рік та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік відповідно до вказаної Інструкції; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення, відповідно до пункту 37.12 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, за 2016 рік, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік відповідно до вказаної Інструкції.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні позивача з військової служби та виключення зі списків військової частини, йому не були виплачені грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік. Позивач зазначає, що відповідачем були порушені норми Наказу Міністра Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» №260 від 11.06.2008, оскільки при звільненні позивача, відповідач був зобов`язаний виплатити грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік. Відтак, позивач вважає такі дії відповідача протиправними.

Ухвалою судді Гломба Ю.О. від 26.12.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою судді Недашківської К.М. від 22.05.2017 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 26.06.2017.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 26.06.2017, не прибув, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника.

До суду прибув представник відповідача Бердула П.Л.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Так, відповідач зазначає, що правові підстави для виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, були відсутні, оскільки позивач не звертався з відповідними заявами (рапортами) до відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що під час проведення фінансових розрахунків при звільненні позивача, йому була виплачена компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, а грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік не була виплачена, оскільки останній не звертався з рапортом до командування частини про надання такої допомоги, що чітко передбачено пунктом 30.2 Інструкції №260. Таким чином, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись частиною 6 статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, оскільки до суду прибули не всі особи, які беруть участь у справі, та відсутня потреба заслуховувати свідків чи експертів.

Відповідно до вимог частини 6 статті 12 та статті 41 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:
Наказом Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 29.03.2016 №91 виключено за списків частини старшину ОСОБА_1 , радіотелеграфіста диспетчерського пункту 2 дородньо-комендантського взводу 3 дорожньо-комендантської роти, призваного 28 травня 2015 року під час мобілізації на особливий період, відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», звільненого у запас за пунктом «б» (станом здоров`я) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; визначено, що справи та посаду здав; направлено для зарахування на військовий облік до Березнівського РВК Рівненської області; з 29 березня 2016 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (далі іменується Наказ №91) (а.с. 10).

У Наказі №91 також зазначено, що вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна 2 роки, 10 місяців, 22 дні, пільгова немає, станом на 29 березня 2016 року.

Також, у Наказі №91 зазначено, зокрема:

щорічна основна відпустка за 2015 рік використана у повному обсязі, за 2016 рік не використано 2 дні. Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2016 рік 1473 грн. 95 коп.;

грошову допомогу на оздоровлення, відповідно до пункту 37.12 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, за 2016 рік не виплачено;

матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, за 2016 рік не виплачено.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі іменується Закон України №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону України №2011-XII).

Відповідно до пункту 30.1. Наказу Міністра Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» №260 від 11.06.2008 (далі іменується Інструкція №260), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (пункт 30.2. Інструкції №260)

За приписами пункту 30.3. Інструкції №260, розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

В письмових запереченнях проти адміністративного позову відповідач зазначив, що основна щорічна відпустка надавалася позивачу в листопаді 2015 року, а тому грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік (позивача виключено зі списків частини 29 березня 2016 року) не могла бути виплачена, оскільки така допомога згідно пункту 30.1 Інструкції №260 надається один раз на рік і була виплачена позивачу 28 липня 2015 року.

Крім того, відповідач зазначає, що під час проведення фінансових розрахунків при звільненні позивача, йому була виплачена компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, а грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік не була виплачена, оскільки останній не звертався з рапортом до командування частини про надання такої допомоги, що чітко передбачено пунктом 30.2 Інструкції №260.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 37.12. Інструкції №260, виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки (пункти 37.9 та 37.10 цього розділу) здійснюється одночасно з виплатою грошової допомоги для оздоровлення, якщо вона не була виплачена раніше.

Дана норма Інструкції №260 визначає імперативну норму щодо обов`язку виплати грошової допомоги на оздоровлення одночасно з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у випадках, передбачених пунктами 37.9 та 37.10 Інструкції №260.

Пунктом 37.9. Інструкції №260 встановлено, що особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки з розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - за 30 календарних днів; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - за 35 календарних днів; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - за 40 календарних днів; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - за 45 календарних днів.

У разі, якщо військовослужбовець використав частину відпустки а друга частина відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу не надавалася, йому виплачується компенсація за невикористані дні другої частини відпустки.

Відповідно до пункту 37.10. Інструкції №260, особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби (крім звільнених за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, яка надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті розрахунку тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

У разі, якщо військовослужбовець використав частину відпустки, а друга частина відпустки, якщо він має на неї право, з подальшим виключенням зі списків особового складу не надавалася, йому виплачується компенсація за невикористані дні другої частини відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з військової служби саме за станом здоров`я за пунктом «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а відтак на нього розповсюджується дія норми пункту 37.9. Інструкції №260.

Зі змісту Наказу №91 вбачається, що позивачу була виплачена грошова компенсація за дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2016 рік.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач був зобов`язаний виплатити позивачу суму грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік одночасно із виплатою компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2016 рік, що визначено пунктом 37.12 Інструкції №260.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік відповідно до пункту 37.12 Інструкції №260 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік в порядку пункту 37.12 Інструкції №260, суд зазначає, що за своєю правовою суттю дана позовна вимога є обґрунтованою, оскільки відповідачем протиправно не виплачено таку суму при виключенні позивача зі списків частини.

Однак, суд в порядку частини 2 статті 162 та частини 2 статті 11 КАС України вважає за необхідне прийняти інше рішення та вийти за межі позовних вимог щодо обов`язку виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

У даному випадку, вирішення спору по суті щодо обов`язку виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік можливе шляхом застосування такого способу захисту порушених прав та свобод, як стягнення з відповідача на користь позивача конкретної суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік, яка не була йому виплачена при виключенні зі списків частини.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік та зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу, суд зазначає, що такі вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 (далі іменується Постанова №1294), надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За правилами пункту 33.1. Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 33.2. Інструкції №260).

Згідно пункту 33.3. Інструкції №260, розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства оборони України «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» №44 від 27.01.2016 (далі іменується Наказ №44), витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо виплат:

у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції;

у другу - щомісячне грошове забезпечення іншим військовослужбовцям та розрахунки зі звільненими військовослужбовцями;

у третю - грошова допомога для оздоровлення;

у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

За приписами пункту 3 Наказу №44, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати за окремим рішенням Міністра оборони України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, що чітко визначено пунктом 33.2. Інструкції №260.

Судом встановлено, що у 2016 році кошти на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовій частині польова пошта НОМЕР_1 рішенням Міністра оборони не виділялися.

Окремого рішення Міністра оборони щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 не виносилося, що передбачено пунктом 3 Наказу №44.

Суд зазначає, що на відміну від пункту 37.12. Інструкції №260 щодо обов`язку при звільненні виплатити грошову допомогу на оздоровлення при виплаті компенсації на невикористані дні відпустки, розділ XXXVII. Правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби Інструкції №260 не містить норм щодо обов`язку виплати при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік та зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу, не підлягають задоволенню.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення відповідно до пункту 37.12 Наказу Міністра Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» №260 від 11.06.2008, за 2016 рік.

Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі 4569 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 25 (двадцять п`ять) коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів відповідно до норм Податкового кодексу України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська