Справа № 815/2557/17
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/2557/17

Справа № 815/2557/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «СВІТАНОК» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача до судового засідання не з’явився, просив розглянути справу у його відсутність та відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у запереченнях на позов, в яких зазначив, що він створив три робочих місця для інвалідів та щомісяця інформував центр зайнятості про наявні вакансії для працевлаштування інвалідів, тобто ним були виконані всі умови законодавства, а тому для застосування адміністративно-господарських санкцій підстави відсутні (а.с.24-28).

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що СВК «СВІТАНОК» зареєстрований 08.03.2010 року.

У січні 2017 року відповідачем був поданий до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ, в якому, зокрема, зазначено, що кількість працюючих на підприємстві складає 74 особи, з них інвалідів – 2 особи, при необхідності трьох інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (а.с.7).

Спірні правовідносини врегульовані наступними нормативно-правовими актами (чинні та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 року № 875-ХІІ (далі –Закон України № 875-ХІІ), постановою КМ України №70 від 31.01.2007 року “Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі постанова КМУ №70), Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 10.02.2007 року №42 Про затвердження форми звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкції щодо заповнення форми звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів".

Відповідно до ст.19 Закону України № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту та сплати ними адміністративно-господарських санкцій, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку, яка передбачена ст.20 Закону у вигляді сплати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Крім того, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій передбачено нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів поданого відповідачем 26.01.2017 року, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу – 74 осіб та фонд оплати праці штатних працівників 1449,5 тис.грн. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 3 робочих місця. На підприємстві працювало 2 особи, яким встановлена група інвалідності, але одна особа працювала 12 місяців, інша - 1 місяць (а.с. 8).

Згідно Інструкції щодо заповнення форми звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", якою також встановлений порядок визначення середньооблікової кількості штатних працівників, яким встановлена інвалідність, на підприємстві працював фактично 1 інвалід, при нормативі 3 робочих місць по працевлаштуванню інвалідів протягом 2016 року.

Пунктом 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ №70, визначено, що роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст.18-1 Закону України № 875-ХІІ рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Аналіз вказаних положень свідчить про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, тобто факт відсутності працевлаштування інваліда не є достатнім для висновку про невиконання підприємством нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та притягнення до господарсько-правової відповідальності у вигляді накладення адміністративно-господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин відповідно до ст.218 ГПК є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судом встановлено, що відповідачем вжито вичерпних заходів щодо недопущення порушення, а саме створені робочі місця для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу та направлена інформація про вакансії в центр зайнятості. В СВК «СВІТАНОК» інваліди центром зайнятості не направлялися, самостійно інваліди для працевлаштування в кооператив не зверталися. Також позивачем не зазначив жодного факту відмови відповідачем інвалідам у працевлаштуванні.

З урахуванням викладеного, зважаючи на факт вжиття відповідачем вичерпних заходів щодо недопущення порушення, підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у примусовому порядку відсутні.

При цьому суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обов’язковості рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

В постанові від 16.04.2013 року по справі № 21-81а13 Верховний Суду України вказав, что адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена законодавством України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Враховуючи положення ст.218 ГПК України, ст.18-1 Закону України № 875-ХІІ обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Якщо суб’єкт господарювання ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

З урахуванням встановлених фактів, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог, у зв’язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, ч.6 ст.128, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Катаєва Е.В.