Справа № 810/628/17
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/628/17 Головуючий у 1-й інстанції: Басай О.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Пилипенко О.Є. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Миронівського відділення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 09.02.2017 ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 05.07.2007 та здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами та має ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами (серія АЖ №016597), термін дії з 27.07.2015 по 28.07.2016.

У серпні 2016 року посадовою особою Миронівського відділення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на підставі п. 20.1.4 ст. 20 та ст. 76 Податкового кодексу України (далі - ПК), наказу Міністерства фінансів України від 11.02.2016 №49, ст. 17 Закону №481/95-ВР проведено камеральну перевірку ОСОБА_2 стосовно своєчасності подання форм звітів за формою №1-РТ - Звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі за червень 2016 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт про результати камеральної перевірки своєчасності подання форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів від 10.08.2016 №23/1015/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення позивачем вимог пунктів 5 та 6 Порядку заповнення форм звітів №1-РА (звіт про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у роздрібній мережі) та №1-РТ (звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 №49, оскільки не подано до контролюючого органу за місцем реєстрації звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі за червень 2016 року (форма №1-РТ).

На підставі висновків акту перевірки та на підставі абз. 18 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 02.09.2016 №000311015 (оспорюване рішення) відповідно до якого до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) у загальній сумі 17 000 грн за неподання звіту про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Положеннями частини третьої статті 16 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР) передбачено, що суб'єкти господарювання, які отримали передбачені цим Законом ліцензії, подають до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати такі ліцензії, щомісяця до 10 числа наступного місяця звіт про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за формою, встановленою цим органом.

Державна фіскальна служба України в силу положень підпункту 22 пункту 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 (далі - Положення), здійснює ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, з оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами.

Наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 №49 «Про затвердження форм звітів щодо виробництва й обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та порядків їх заповнення» затверджено Порядок заповнення форми звіту №1-РТ «Звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі» (далі - Порядок № 49).

Відповідно до п. 1 Порядку № 49 звіт про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі (далі - Звіт) подають суб'єкти господарювання, які одержали ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, незалежно від форми власності до органів ДФС за основним місцем обліку в електронній формі.

Згідно з п. 6 вказаного Порядку № 49 звіт складається окремо за кожний місяць та до 10 числа місяця, що настає за звітним, подається до органу ДФС за місцем реєстрації суб'єкта господарювання.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що суб'єкти господарювання, які у встановленому Законом №481/95-ВР порядку отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами зобов'язані подавати до контролюючого органу, який видав таку ліцензію, звіти про обсяги придбання та реалізації тютюнових виробів у роздрібній мережі, форма якого затверджена наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2016 №49.

В свою чергу, як правильно встановлено судом та не заперечується позивачем, звіт за формою №1-РТ за червень 2016 року остання не подавала.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду що позивачем допущено порушення вимог частини 3 статті 16 Закону №481/95-ВР.

В частині доводів апелянта про відсутність повноважень у відповідача щодо проведення камеральних перевірок та винесення відповідних рішень за їх результатами, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Абзацом 18 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за неподання чи несвоєчасного подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги виробництва та/або обігу (в тому числі імпорту та експорту) спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів до органу виконавчої влади, уповноваженого Кабінетом Міністрів України видавати відповідні ліцензії, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України (ч. 4 ст. 17 Закону №481/95-ВР).

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи, до яких належить відповідач, мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (із змінами та доповненнями, далі - Порядок № 790).

Відповідно до положень пункту 2 Порядку № 790 фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Пунктом 5 Порядку № 790 встановлено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта господарювання, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, підставою для прийняття контролюючим органом рішення про застосування фінансових санкцій може бути, зокрема, акт, складений за результатами відповідної перевірки, яким встановлено порушення, у даному випадку, ч. 3 ст. 16 Закону №481/95-ВР.

При цьому слід відмітити, що контролюючий орган, у відповідності до викладених вище вимог приймає «рішення», а не «податкове повідомлення-рішення», яке, у відповідності до ст. 58 ПК приймається, зокрема, у випадку нарахування грошового зобов'язання платника податку, а не застосування до нього штрафних санкцій на підставі ст. 17 Закону №481/95-ВР.

Приписами пункту 76.1 статті 76 пункту 86.1 статті 86 ПК визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Положеннями пункту 75.1 статті 75 ПК визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Так, не заважаючи на те, що звіт за формою №1-РТ не є податковою декларацією у розумінні ч. 1 ст. 46 ПК (у редакції, що діяла до внесення змін Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016), враховуючи право контролюючих органів приймати на підставі здійснених ними перевірок рішення про застосування санкцій за неподання зазначених звітів, колегія суддів апеляційного суду допускає можливість застосування пункту 76.1 статті 76 ПК за аналогією закону.

Таким чином, органи Державної фіскальної служби, як орган, що здійснює ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, уповноважений проводити камеральні перевірки щодо своєчасності подання суб'єктами господарювання звітності, в тому числі звітів за формою №1-РТ, та виносити відповідні рішення за їх результатами.

Посилання позивача на те, що дію форми звіту № 1-РТ було зупинено з 05 вересня 2016 року, колегія суддів відхиляє, оскільки спірна бездіяльність щодо неподання цього звіту мала місце у червні 2016 року.

Також апеляційний суд відхиляє посилання на те, що накладення на позивача штрафу порушило принцип справедливої рівноваги та поклало на позивача надмірний тягар. Позивач не надав жодних доказів того, що накладення на нього, як на суб'єкта підприємницької діяльності, штрафу в розмірі 17 000 грн у зв'язку із безумовним порушенням статті 16 Закону №481/95-ВР стало надмірним тягарем. Колегія суддів апеляційного суду не вважає за необхідне окремо надавати оцінку обґрунтованості визначеного у ст. 17 Закону №481/95-ВР розміру штрафу для цілей перевірки дотримання принципу «справедливої рівноваги», оскільки визначення доцільності прийняття законів не належить до компетенції судів загальної юрисдикції. Саме лише посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини щодо принципу «справедливої рівноваги» та «надмірного тягаря» без належного обґрунтування порушення цих положень відповідачем, не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач також стверджує про те, що з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 № 1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII) у взаємозв'язку із ст. 58 Конституції України, з дати виникнення зобов'язання щодо подання спірного звіту штраф за його неподання не може бути застосовано.

Дійсно, Законом № 1791-VIII, ст. 18 доповнено частиною дев'ятнадцятою такого змісту:

«Штрафи за неподання чи несвоєчасне подання звіту або подання звіту з недостовірними відомостями про обсяги обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, передбачені абзацом вісімнадцятим частини другої статті 17 цього Закону, не застосовуються до суб'єктів господарювання, які отримали ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, з дати виникнення зобов'язання щодо подання такого звіту».

Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Проте, враховуючи, що на час виявлення відповідачем спірного порушення та прийняття оскаржуваного рішення, Закон № 1791-VIII прийнято не було, то у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що приймаючи це рішення відповідач діяв всупереч вимог чинного на той час законодавства.

Тобто, враховуючи, що до відповідальності у вигляді накладення штрафу, позивача було притягнуто рішенням, яке було прийнято до скасування такої відповідальності, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що норми ст. 58 Конституції України до зазначеного рішення застосуванню не підлягають, оскільки питання накладення штрафу було остаточно вирішене повноважним органом до набрання чинності Законом № 1791-VIII.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та/або процесуального права, допущено неповне з'ясування або надано невірну оцінку обставинам які впливають на правильність вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя О.Є. Пилипенко

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Пилипенко О.Є.