Справа № 713/1064/17
Суддя: Кибич І. А.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/1064/17
Провадження №2-а/713/94/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кибич І.А. перевіривши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Кибича І.А. після автоматичного розподілу надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії .

27.06.2017 року суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кибич І.А. заявив про самовідвід, посилаючись на те, що стороною по справі, а саме, позивачем є ОСОБА_1, який до 05 жовтня 2016 року перебував на посаді голови Вижницького районного суду Чернівецької області.

Наведений факт може перешкодити об'єктивному, всебічному та неупередженому розгляду даної справи, а також однозначно сприймається в суспільстві, як чинник, який впливає на винесення суддею незалежного рішення у справі.

У зв'язку з цим, та з метою недопущення сумнівів щодо неупередженості судді Кибича І.А. при розгляді цивільної справи, останнім заявлено самовідвід.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.7 ч.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Суддя зобовязаний: справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (ст.56 ч.7 п.1 Закону).

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об'єктивності суду є інститут відводу (самовідводу) судді, закріплений в ЦПК України.

Згідно ст.27 ч.4 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Згідно ст.32 ч.1 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення...

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв'язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися, як такі, що впливають на спроможність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір'ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від любого невідповідного зв'язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір'я до незалежної судової влади буде підірвано.

В пунктах 49 - 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 р., пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. United Kingdom), від 10.06.1996 р., п. 38).

Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об'єктивного критерію слід визначити….., що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07.08.1996 р., п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_2 проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26.10.1984 р., п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "ОСОБА_3 проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28.10.1998 р., п. 45).

Також суд вказує, що у відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляду справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги те, що самовідвід гарантує неупередженість та об'єктивність здійснення правосуддя, з метою уникнення можливих суджень учасників судового процесу про неупередженість судді Кибича І.А., недопущення в подальшому невірного сприйняття сторонами рішення суду по суті спору, суд задовольняє заяву про самовідвід, та передає справу на повторний автоматизований розподіл.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.27, 32 КАС України, Суддя , -

УХВАЛИВ:

Заявлений суддею Вижницького районного суду Чернівецької області Кибичем Іваном Адамовичем самовідвід у розгляді справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії - задовольнити.

Передати справу для подальшого визначення головуючого по справі відповідно до вимог ст.15-1 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. А. Кибич