Справа № 826/4868/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4868/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2017 року № 826/4868/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансГруп»

до

Головного управління ДФС у м. Києві

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного рішення з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представником відповідача в судовому засіданні подано письмові заперечення на позов, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представниками сторін підтримано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м.Києві на підставі направлень на перевірку від 22.02.2017р. №138/26-15-14-01-02, №139/26-15-14-01-02, №510/26-15-14-03-03, №308/26-15-14-06-03, №1115/26-15-14-04-06 проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За результатами якої складено акт від 22.03.2017р. №104/26-15-14-01/32854890, та становлено порушення:

п.46.1 ст.46, пп.47.1.1 п.47.1 ст.47, ст.51, пп.176.2 «б», п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, п.1.2, п.3.3 Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. за №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого х них податку», а саме подання недостовірних даних про суми сплаченого (перерахованого) податку на доходи фізичних осіб за 1,2,3,4 квартали 2014року, 1,2,3,4 квартали 2015року, 1 квартал 2016року.

Позивач не погоджуючись з встановленими прошеннями та винесеним податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його до суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Договір №7612/010 161/с, Специфікація №1 від 18.10.2012р., акт здачі приймання робіт (надання послуг) від 18.10.2012р., акт прийому-передачі №1 від 30.10.2012р., Додаткова угода №1 від 29.11.2012р., Специфікація №2 від 18.10.2012р., акт нанесення номерів №246 від 30.11.2012р., акт приймання товару на відповідальне зберігання №2 від 30.11.2012р., акт прийому передачі №2 від 30.11.2012р., акт зняття з відповідального зберігання №2 від 05.12.2012р.

31.03.2015р. між ТОВ «ТрансГруп» та ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» було укладено Договір купівлі-продажу частки в розмірі 100% статутного капіталу ТОВ «В.Н.В.» №1 (надалі – Договір від 31.03.2015р.), за яким позивач передає у власність (продає) ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» приймає (купує) частку в статутному капіталі ТОВ «В.Н.В.», в розмірі 26497088грн., що складає 100% статутного капіталу ТОВ «В.Н.В.».

Згідно п.4 Договору від 31.03.2015р. продаж частки вчинено за 26414088грн., які ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» повинен сплатити наступним чином:

- сума в розмірі 25240128,53грн. сплачується протягом 30 банківських днів з дати укладання договору;

- сума в розмірі 586979,74грн. сплачується «під умовою»: протягом 15 банківських днів з моменту оформлення ТОВ «ТрансГруп» прав власності на ім’я ТОВ «В.Н.В.» вантажних напіввагонів моделі 12-783 №60734829 та моделі 12-783 №60734910 у відповідних установах, що здійснюють оформлення прав на рухоме майно.

Актом №1 від 15.04.2015р., укладеного ТОВ «ТрансГруп» та ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», керуючись ст.601 Цивільного кодексу України сторони прийшли до взаємної згоди про припинення зобов’язань шляхом заліку зустрічних взаємних вимог на суму 25240128,53грн. за вказаними зобов’язаннями: ТОВ «ТрансГруп» є боржником за Договором №7612/010 161/с на загальну суму 26414088грн.; ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» є боржником за Договором від 31.03.2015р. на загальну суму 25240128,53грн.; до заліку підлягає сума заборгованості в розмірі 1173959,47грн.

Згідно акта №2 від 27.10.2015р. укладеного ТОВ «ТрансГруп» та ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод», керуючись ст.601 Цивільного кодексу України прийшли до взаємної згоди про припинення зобов’язань шляхом заліку зустрічних взаємних вимог на суму 1173959,47грн. за вказаними зобов’язаннями: ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» є боржником за Договором від 31.03.2015р. на загальну суму 1173959,47грн.; до заліку підлягає сума заборгованості в розмірі 1173959,47грн.

Статтею 602 Цивільного кодексу України визначено підстави за яких не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

41) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 602 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом названої правової норми залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов’язань між двома особами, де кредитор одного зобов’язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред’явити до зарахування вимоги за таким зобов’язанням, яке не підлягає виконанню.

При цьому, характер зобов’язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Отже, за правовою природою припинення зобов’язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду. Сторони до суду не звертались.

Зобов’язання ТОВ «ТрансГруп» та ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» є грошовими та однорідними за матеріальним змістом.

Відповідно до пп.14.1.90 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПКУ) корпоративні права - права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами

Згідно пп.а) п.185.1 ст.185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Підпунктом 14.1.244 п.14.1 ст.14 ПКУ, товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Відповідно до пп.196.1.1 п.191.1 ст.196 ПКУ визначено, що не є об'єктом оподаткування операції з випуску (емісії), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за кошти цінних паперів, що випущені в обіг (емітовані) суб'єктами підприємницької діяльності, Національним банком України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, органами місцевого самоврядування відповідно до закону, включаючи інвестиційні та іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю, деривативи, а також корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах; обміну зазначених цінних паперів та корпоративних прав, виражених в інших, ніж цінні папери, формах, на інші цінні папери, корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах; розрахунково-клірингової, реєстраторської та депозитарної діяльності на ринку цінних паперів, а також діяльності з управління активами (у тому числі пенсійними активами, фондами банківського управління), відповідно до закону та інших видів професійної діяльності на фондовому ринку, які підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно до ч.1,2 ст.534 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошові розрахунки здійснюються як в готівковій формі та і без готівковій формі.

Готівкові розрахунки здійснюються через касу підприємства готівковими грошовими коштами і, як правило, для обслуговування населення – виплати заробітної плати, матеріального заохочення, дивідендів, пенсій, грошової допомоги.

Безготівкові розрахунки – це грошові розрахунки, які здійснюються за допомогою записів на рахунках в банках, коли гроші (кошти) списується з рахунку платника (покупця) і переказуються на рахунок отримувача коштів (продавця), можуть здійснюватись: платіжними дорученнями, платіжними вимогами – дорученнями, чеками, акредитивами. Безготівкові розрахунки – це погашення зобов’язань без використання готівкових грошей.

Відповідно до ст.341 Господарського кодексу України, розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Безготівкові розрахунки можуть здійснюватися у формі платіжних доручень, платіжних вимог, вимог-доручень, векселів, чеків, банківських платіжних карток та інших дебетових і кредитових платіжних інструментів, що застосовуються у міжнародній банківській практиці.

Відповідно дост.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в України, затвердженою Постановою НБУ №22 від 21.01.2004р. визначено, що безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Пунктом 9.1 Інструкцією про безготівкові розрахунки в України визначено, що до розрахунків, що здійснюються як залік взаємної заборгованості платників, належать розрахунки, за якими взаємні зобов'язання боржників і кредиторів погашаються в рівнозначних сумах, і лише за їх різницею здійснюється платіж на загальних підставах.

Ці розрахунки можуть здійснюватися шляхом зарахування зобов'язань між двома платниками або групою платників усіх форм власності однієї або різних галузей господарства (9.2.).

У договорах між підприємствами передбачаються періодичність звіряння взаємної заборгованості зі складанням відповідного акта, строки та платіжні інструменти, із застосуванням яких здійснюватимуться розрахунки (9.4.).

Тобто, ТОВ «ТрансГруп» здійснив та фактично отримав безготівковий розрахунок за Договором від 31.03.2015р., а тому з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення винесено необґрунтовано, є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 118863,41грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись ст.ст.7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансГруп» задовольнити повністю.

Присудити з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м.Києві (код ЄДРПОУ 39439980) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Трансгруп» (код ЄДРПОУ 32854890) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 118863,41грн.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.В. Смолій