Справа № 826/7643/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7643/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в м. Києві, Атестаційної комісії Головного Управління Національної поліції в м.Києві про визнання протиправним рішення, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції в м. Києві, Атестаційної комісії Головного Управління Національної поліції в м.Києві, в якому, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві від 04.01.2016, про невідповідність займаній посаді ОСОБА_2;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 19.04.2016 за № 316о/с «Щодо особового складу», в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції з 19.04.2016 згідно з пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції в місті Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в місті Києві на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 19.04.2016 року по день ухвалення судом рішення у справі;

- постанову суду в частині поновлення на службі в поліції ОСОБА_2 на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції в місті Києві та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з жовтня 2011 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №66о/с від 07.11.2015 ОСОБА_2 сержанта поліції призначено на посаду поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465, з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, наказом Національної поліції України від 26 листопада 2015 року №116 "Про проведення атестування поліцейського апарату Національної поліції України" наказано, зокрема керівникам структурних підрозділів Національної поліції України апарату Національної поліції України: 1) скласти списки поліцейських, які підлягають атестуванню; 2) скласти атестаційні листи на поліцейських; 3) підготувати для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження служби поліцейськими; 4) довести до поліцейських інформацію про час і місце проведення атестаційної комісії та забезпечити їх прибуття в разі необхідності.

На підставі зазначеного наказу було проведено атестацію ОСОБА_2

Відповідно до атестаційного листа, за висновком прямого керівника ОСОБА_3 відповідає займаній посаді; водночас, згідно з висновком Атестаційної комісії від 04.01.2016, позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

На підставі висновку Атестаційної комісії від 04.01.2016 наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19 квітня 2016 року №316 о/с "Щодо особового складу" старшого сержанта поліції ОСОБА_2, поліцейського полку поліції особливого призначення №1, з 19 квітня 2016 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Не погоджуючись з рішенням атестаційної комісії, наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві про звільнення позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, прийшов до висновку про правомірність звільнення позивача через службову невідповідність за п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» та законність проведення атестації позивача.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Пунктами 9, 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що законодавцем передбачена альтернатива вибору для працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Умовами для прийняття працівників міліції на службу в поліцію є бажання проходити службу в поліції та відповідність вимогам до поліцейських, визначених Законом України «Про Національну поліцію».

При цьому, реалізація цих умов відбувається у визначений Законом строк: упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону (в період з 07 серпня 2015 року по 07 листопада 2015 року) та шляхом видання наказу про призначення за згодою особи або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

Таким чином, вищезазначені норми розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» не передбачають проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві №66о/с від 07.11.2015 позивача без проведення конкурсу призначено на посаду поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Отже, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених п. 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону шляхом видання наказу про призначення за його згодою.

Положеннями п.п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає процедури переатестування колишніх працівників міліції на визначення щодо відповідності посаді, як під час прийняття, так і після прийняття під час подальшого проходження служби в поліції.

Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 ст. 57 вказаного Закону визначено вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належить призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію», законом не передбачено.

Водночас, положення ч.4 ст. 57 зазначеного закону передбачають, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв'язку з положенням частини 2 статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 11 «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач до видання наказу про проведення атестації проходив службу в Головному управлінні Національній поліції у м.Києві на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції у м. Києві.

На момент атестації питання про його переведення на вищу чи нижчу посаду або ж притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідачем не вирішувалось, а отже не було предметом розгляду атестаційної комісії.

Рішення про проведення атестування, згідно з ч. 4 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

З вищезазначеними нормами Закону України «Про Національну поліцію» кореспондуються положення Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України №1465 від 17.11.2015.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до пп.2 п.1 розділу IV Інструкції про проведення атестування поліцейських організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають, серед іншого, складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені Законом України «Про Національну поліцію».

Разом з цим, відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 підлягав атестації та включенню до списку поліцейських, які підлягають атестації, оскільки не наведено підстав для проведення атестації позивача, що передбачені ч.2 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.16 розділу IV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження). Усі рішення атестаційної комісії згідно з п.20 розділу IV Інструкції оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Зазначені норми Інструкції вказують на те, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до змісту атестаційного листа ОСОБА_2 останній охарактеризований виключно з позитивного боку, зокрема як сумлінний та професійно підготовлений працівник, грамотний та компетентний фахівець. З 26.08.2014 по 24.09.2014 позивач був відряджений в розпорядження керівника анти терористичної операції на території Луганської та Донецької області.

За результатами тестування на загальні здібності та навички та на знання законодавчої бази позивач набрав 26 та 17 балів відповідно.

Згідно довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», вартість майна, указаного позивачем в Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого ним за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої ст.2 зазначеного Закону, відповідає наявній податковій інформації про доходи, які отримані із законних джерел.

Крім того ОСОБА_2 заохочувався 4 рази та за період служби жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, такожа отримав медаль «За військову службу» на підставі Указу Президента України №133/2016 від 08.04.2016.

У протоколі Атестаційної комісії від 04.01.2016 року вказано, що під час проведення атестування ОСОБА_2 комісією було досліджено матеріали, зібрані на поліцейського, а саме: декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», інформацію з відкритих джерел; за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення одноголосно прийнято рішення про невідповідність позивача займаній посаді та необхідність його звільнення через службову невідповідність.

Разом з тим, протокол засідання атестаційної комісії та висновок не містять мотивів чи обґрунтувань, які покладено в основу висновку комісії про службову невідповідність позивача; не наводить обґрунтування невідповідності даних, викладених у розділах І та П атестаційного листа позивача, дійсним обставинам. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б спростували наведені у атестаційному листі позивача факти про його достатню кваліфікацію і професійні навики.

Крім того, необхідно зазначити, що поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі п. 5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, які б вказували на невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді.

Таким чином, при проведенні атестування позивача не були дотриманні вимоги Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, у зв'язку з чим висновки атестаційної комісії, не можуть бути підставами для звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність за п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначене, що рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді та необхідності звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність та наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19.04.2016 №316 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_2 з 19.04.2016 зі служби у поліції, згідно п.5 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», через службову невідповідність є протиправними та підлягають скасуванню.

Водночас посилання Головного управління Національної поліції у м. Києві на пропуск позивачем строку на оскарження рішення атестаційної комісії не приймається судом до уваги, з огляду на те, що право позивача на працю порушено шляхом прийняття відповідачем оскаржуваного наказу від 19.04.2016, а з даним адміністративним позовом він звернувся до суду 19.05.2016, тобто в межах місячного строку, визначеного ч. 3 ст. 99 КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення Атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді є лише підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_2, а не безпосередньо рішенням про його звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача зі служби в поліції, вимоги щодо поновлення його на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в місті Києві підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст.235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до позиції зазначеній у постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року справа №21-395а13 суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Водночас порядок та виплата грошового забезпечення поліцейських відповідно до ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію України» та постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за N 669/28799 затверджено «Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським, Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Так відповідно до наданої Головним управлінням Національної поліції у м. Києві від 15.06.2016 довідки про доходи встановлено, що заробітна плата за повні останні два місяці (березень, лютий 2016 року) перед звільненням позивача склала 12710,72 грн. (6355,36 грн*2).

Водночас відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми робочого часу на 2016 рік» та додатку до нього кiлькiсть робочих днiв в лютому та березні 2016 року склала 21 та 22 робочі дні відповідно.

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача склало - 295,59 грн.

Отже з відповідача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19 квітня 2016 року по 27 червня 2017 року, зокрема 295,59 грню*296 робочі дні=87494,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, а також системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в м. Києві, Атестаційної комісії Головного Управління Національної поліції в м.Києві про визнання протиправним рішення, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві від 04.01.2016, про невідповідність займаній посаді поліцейського полку поліції особливого призначення №1 ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м.Києві від 19.04.2016 за № 316о/с «Щодо особового складу», в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції з 19.04.2016 згідно з пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Поновити ОСОБА_2 на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції в м. Києві з 19 квітня 2016 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в м. Києві на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.04.2016 по 27.06.2017 у розмірі 87 494,64 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення №1 Головного управління Національної поліції в м. Києві та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 27 червня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.