Справа № 807/1551/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4619/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Куціль С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року у справі за його позовом до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про оскарження податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду із позовом до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі ОДПІ, ГУ відповідно) в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.07.2016 № (далі ППР) про застосування стосовно нього фінансової санкції у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, при ухваленні ППР відповідачем застосовано закон, який не підлягає до застосування при виявленні порушень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-ВР). Зазначає, що у графах «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, порушення якого встановлено», та «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, який є підставою для застосування санкцій», невірно зроблено відсилку на пункти 54.3.2 та 54.3.3 ст.54 Податкового кодексу України (далі - ПК), так як перевіркою з приводу дотримання ФОП вимог Закону №481/95-ВР на підставі акта було встановлено порушення останнім вимог статтей 15 та 17 Закону №481/95-ВР, тому підставою для прийняття ППР мали би бути статті 111 та 116 ПК.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року у справі №807/1551/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві, яким суд не дав належної правової оцінки.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задовольнити з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не можуть сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок його скасування. Встановлення таких помилок не змінює суті спірного ППР та не звільняє особу від відповідальності за порушення вимог податкового законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі направлень на перевірку від 05.07.2016 №№680/14-03, 681/14-03, 682/14-03 та наказу ГУ «Про проведення фактичних перевірок» від 04.07.2016 №228 (далі Наказ) у період з 05.07.2016 тривалістю 10 діб посадовими особами ОДПІ проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину із кафетерієм «Медея» субєкта господарської діяльності ОСОБА_1, з метою дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання норм чинного законодавства у сфері трудових відносин, про, що цього ж таки числа складено акт (довідку) фактичної перевірки за №000464 (далі Акт, а.с.10-11, 33-37).

Проведеною перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявної ліцензії та порушення вимог ст.15 Закону №481/95-ВР.

Позивачем було надано до перевірки діючу ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами з терміном дії з 10.06.2016 по 09.06.2017, а також попередню ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами з терміном дії з 09.06.2015 по 08.06.2016 (а.с. 17, 18).

У відповідності до фіскальних чеків від 09.06.2016 року №№, НОМЕР_1 позивачем було реалізовано 09.06.2016 одинадцять пачок сигарет «Мальборо» по ціні 23,10 грн (а.с.38).

Отже, у ФОП станом на 09.06.2016 була відсутня діюча ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами.

14.07.2016 на підставі Акта відповідачем прийнято ППР про застосування до ФОП фінансових санкцій у вигляді штрафу на загальну суму 17000 грн (а.с.9).

За наслідками адміністративного оскарження ППР ГУ та Державною фіскальною службою України скарги позивача було залишено без задоволення, а ППР без змін (а.с.14-16).

Вважаючи, що при прийнятті ППР відповідачем застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що має наслідком протиправність такого рішення позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податку в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із пп.75.1 ст.75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Закон №481/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

У відповідності до абзацу 17 ст.15 цього ж Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками,за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання (абзац 23 ст.15 Закону №481/95-ВР).

Згідно з ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 грн.

З оскаржуваного ППР видно, що воно прийнято відповідачем на підставі Акта, яким встановлено порушення позивачем при здійсненні господарської діяльності статтей 15, 17 Закону №481/95-ВР із застосуванням підпунктів 54.3.2, 54.3.3 п.54.3. ст.54 ПК та визначенням штрафної (фінансову) санкції в сумі 17000 грн.

Апелянт обґрунтовуючи неправомірність зазначеного ППР покликається на те, що контролюючим органом при його прийняті та визначенні штрафної санкції за порушення іншого законодавства ніж податкового застосовано не ті норми ПК, які би мали бути підставою для ухвалення такого ППР.

При цьому жодних зауважень щодо висновків перевірки за Актом, чи порядку її проведення апелянт не наводить.

Зважаючи на те, що прийняття оскаржуваного ППР стало наслідком встановлення порушення позивачем вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що ним і не заперечується, то вірними є висновки суду першої інстанції, що недотримання окремих елементів форми спірного рішення, не змінює суті такого рішення та не звільняє особу від відповідальності за порушення вимог податкового законодавства.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст виготовлений 26 червня 2017 року.