Справа № 805/1428/17-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 червня 2017 року м. Київ К/800/21321/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення вихідної допомоги,

встановив :

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у відставці, за рахунок коштів Державного бюджету України вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою з індексацією нарахованої суми; зобов'язання Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області для нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, з індексацією нарахованої суми; зобов'язання Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області здійснити безспірне списання коштів державного бюджету на підставі постанови суду для нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, з індексацією нарахованої суми.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 у період з 17 березня 1993 року по 27 вересня 2016 року працював суддею Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на посаді Голови суду.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року «Про звільнення суддів» наказом Голови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2016 року № 07-к/г позивач звільнений із займаної посади у зв'язку із виходом у відставку на підставі пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України, проте вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою не отримав.

27 серпня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату вихідної грошової допомоги судді, який вийшов у відставку.

Проте, листом від 17 лютого 2017 року № 05-222/17 Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області повідомило позивача, що на час прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність, у зв'язку з чим вихідна допомога виплаті не підлягає.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності підстав для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки на час звільнення позивача ця допомога не передбачалась чинним законодавством. Доводи позивача, що право на відставку вже було набуте ним у 2006 році і з цього моменту він отримав право на виплату вихідної допомоги, яке гарантоване частиною третьою статті 43 Закону України «Про статус суддів», відповідно, подальші зміни у законодавстві не можуть позбавляти набутого права, є помилковими, з огляду на те, що набуте позивачем у 2006 році право на відставку реалізоване не було, а тому підстави для застосування до спірних відносин частини 3 статті 43 Закону України «Про статус суддів» відсутні.

Однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку (пункт 9 частини 5 статті 126 Конституції України

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів», який втратив чинність 01 січня 2011 року, було визначено, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), у редакції Закону № 887-VII від 14 березня 2014 року, яка набрала чинності 19 березня 2014 року, встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Тобто виплата судді вихідної допомоги законом пов'язувалася із певною подією - виходом у відставку.

Водночас, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), внесено зміни до Закону № 2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII).

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом № 1166-VII зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08 вересня 2016 року).

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Вини відповідачів у незвільненні позивача до 01 квітня 2014 року, тобто до внесення змін у закон щодо виплати вихідної допомоги, немає, у зв'язку з чим суди правильно виходили з відсутності підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивач має право на отримання вихідної допомоги незалежно від дати подання заяви про відставку та дати звільнення у відставку, оскільки набув таке право відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Державної казначейської служби України про стягнення вихідної допомоги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак