Справа № 812/1375/16
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1375/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шембелян В.С.,

суддів: Смішливої Т.В., Чиркіна С.М.,

при секретарі судового засідання Олійник О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Укртрансбезпеки у Луганській області, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови №039387 від 01.11.2016,-

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Управління Укртрансбезпеки у Луганській області (далі І-й Відповідач) про скасування постанови від 01.11.2016 № 039387 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалою суду від 13.03.2017 як ІІ-го Відповідача залучено Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (а.с. 49).

В обґрунтування позову зазначено, що 04.10.2016 року на 471-му км автодороги Київ-Харків-Довжанський, Позивача, який керував автомобілем НОМЕР_1 було зупинено співробітниками управління Укртрансбезпеки у Харківській області для перевірки транспортного засобу. За результатами проведеної перевірки складено акт від 04.10.2016 року, в якому зазначено, що нібито ОСОБА_1 попереджено про проведення перевірки, однак Позивача про перевірку Відповідачі не попереджали. На вимогу працівника управління під час перевірки Позивачем були надані свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водійське посвідчення, ТТП б/н від 04.10.2016 на вантаж, страхові поліси обовязкового страхування транспортного засобу, та водія від нещасного випадку на транспорті, протокол проходження перевірки технічного стану автомобіля. Крім того, попросили надати тахограф, на що ОСОБА_1 пояснив, що він здійснює перевезення в межах України, а тахограф повинен бути встановлений на транспортному засобі для перевізника який працює на міжнародних автоперевезеннях. 01.11.2016 на вимогу Управління Укртрансбезпеки від 19.10.2016 за № 665/28/4-16 ОСОБА_1 прибув до м.Сєвєродонецька з повним комплектом документів та йому було вручено постанову № 039387 щодо порушення позивачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині відсутності необхідних документів, а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу або індивідуальної контрольної книжки водія, у звязку з чим на Позивача було накладено суму адміністративно - господарського штрафу у розмірі 1 700,00 грн.

В судовому засіданні Позивач пояснив, що індивідуальну книжку водія в нього не питали представники Укртрансбезпеки а ні під час перевірки на маршруті та складання акту, а ні під час вручення поставнови. Індивідуальну книгу водія він надав суду для долучення до матеріалів справи в оригіналі. Наявність цієї книги в нього на момент прийняття постанови може бути підтверджена показаннями свідка ОСОБА_3, яка разом з ним приходила до Управління Укртрансбезпеки у Луганській області.

І-й Відповідач позов не визнав надав письмові заперечення ( а.с.14-15), в яких зазначив, що позивачем як автомобільним перевізником при наданні послуг з перевезення вантажів не було забезпечено водія транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення вантажів, протоколом про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу або індивідуальною контрольною книгою водія. Відповідно, водій здійснював перевезення без вказаних документів, необхідність оформлення та наявності яких у водія передбачена чинним законодавством України, а саме: Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів затвердженого Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010. Вказані порушення становлять склад господарського правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», і тягнуть накладення штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700.00 грн).

ІІ-й Відповідач позов не визнав, його представник надав пояснення, що саме Укртрансбезпека є належним відповідачем у справі, має статус юридичної особи та повноваження щодо притягнення до відповідальності за порушення законодавства щодо здійснення перевезень на автомобільному транспорті, які передає своїм структурним підрозділам (І-й Відповідач).

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі обставини справи.

На підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті № 684 від 29.09.2016 та направлення на перевірку № 024394 від 03.10.2016, 04.10.2016 співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області на 471 км а/д М-03 «Київ - Харків - Довжанський» проводилась рейдова перевірка, яка здійснювалася відповідно до щотижневого графіку проведення таких перевірок (а.с.81-85).

04.10.2016 на 471-му км автодороги М-03 "Київ - Харків - Довжанський працівниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області для проведення перевірки дотримання законодавства в сфері здійснення перевезень на наземному транспорті, був зупинений автомобіль марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 65).

За результатом перевірки працівниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.10.2016 (час складання акту 14 годин 20 хвилин), яким встановлено наступне порушення: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу або без індивідуальної контрольної книги водія, чим порушено ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказів Міністерства транспортного звязку України №340 від 07.06.2010 та №325 від 24.06.2010 Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 (а.с. 26).

Відповідно до відмітки в акті водій відмовився від підписання акту та надання пояснень, зі змістом акту ознайомився.

Повідомленням №665/28/4-16 від 19.10.2016, направленим поштою 20.10.2016, позивача було викликано на 01.11.2016 до Управління Укртрансбезпеки у Луганській області для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с.25).

На підставі акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.10.2016 І-м Відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу від 01.11.2016 №039387, яким до власника автомобіля ОСОБА_4 застосована фінансова санкція в сумі 1700,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 24).

Суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно ч.3 вказаної статті, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Частиною 11 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно до ч.12 ст. 6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб'єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Згідно з Порядком № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Перед проведенням планової або позапланової перевірки суб'єкта господарювання керівник органу державного контролю видає наказ про проведення перевірки, підписує та скріплює печаткою органу державного контролю направлення на перевірку, яке оформляється за формою (п. 9 Порядку № 1567). Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (п. 13 Порядку № 1567).

За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

При цьому, згідно зі ст. 1 Закону автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

- для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний вище перелік документів згідно ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним.

Відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тахограф - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 №385 (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до п.2.5 вищезазначеної Інструкції, тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії, відповідно до вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Окрім цього, згідно з п. 2.6. Інструкції тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (п. 2.7. Інструкції). В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.

Відповідно до п.3.3. Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку встановлені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №340 від 07.06.2010 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2010 р. за N 811/18106, у пункті 6.3 якого зазначається, що водій, який керує транспортним засобом, не обладнаним тахографом, веде індивідуальну контрольну книгу згідно додатку 3.

Аналіз змісту п. 6.3 Положення №340 дає підстави стверджувати, що тільки у випадку відсутності у транспортному засобі тахографу, водій, який керує таким транспортним засобом, повинен заповнювати та вести індивідуальну контрольну книгу.

Відповідно до п. 6.1 Положення, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т. повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Тобто, ведення індивідуальної контрольної книжки передбачено у разі відсутності у транспортному засобі тахографу.

Факт відсутності тахографа в автомобілі позивача та необхідних до нього документів визнається Позивачем. Він стверджує, що в нього на час перевірки була наявна індивідуальна контрольна книга водія, однак співробітники Укртрансбезпеки предявити її не просили.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні надала показкння, зазначивши, що вона надає послуги Позивачу з подання податкової звітності за результатами річної діяльності. Вона проінформувала позивача про необхідність оформлення індивідуальної контрольної книги водія, оскільки їй стало відомо про такі зміни в законодавстві. Позивачем було оформлено таку книгу, яка зі слів Позивача, була з ним на маршруті 04.10.2016, однак, під час перевірки його ніхто не питав про наявність такої книги, а питали лише про тахограф. Так само, у позивача 01.11.2016 в Управлінні Укртрансбезпеки у Луганській області відмовилися зафіксувати наявність такої книги, хоча Позивач пропонував її оглянути представникам управління. Ці обставини їй відомі, оскільки вона супроводжувала Позивача до Управління Укртрансбезпеки у Луганській області 01.11.2016 і була присутня підчас спілкування Позивача зі співробітниками управління.

З наданого суду для залучення до матеріалів справи оригіналу індивідуальної контрольної книги водія судом встановлено, що вона оформлюється Позивачем з 03.10.2016 (її записи розпочато за день до перевірки).

Надаючи оцінку поясненням Позивача в судовому засіданні, показанням свідка ОСОБА_3 та наданому суду оригіналу індивідуальної контрольної книги водія, суд оцінює ці докази критично за таких підстав. Позивач змінював свої пояснення суду щодо фактичного часу проведення перевірки. До дослідження судом індивідуальної контрольної книги водія надавав вільні пояснення щодо часу проведення перевірки, в яких вказав, що перевірку було проведено приблизно о 14 годині 04.10.2016, а після дослідження книги судом, зазначив що в акті перевірки час її проведення зазначено помилково, фактично вона проводилася приблизно о 10.10 -10.30 годин. Така зміна усних пояснень Позивача, що надавалися в судовому засіданні, має місце у звязку з невідповідністю даних книги стосовно часу закінчення робочої зміни (приїзду до м. Рубіжне) о 16.30 годин даним акту перевірки стосовно часу її проведення о 14.20 годин (що мала місце біля м. Пісочін Полтавської області) щодо не можливості фактичного здійснення проїзду Позивачем за такий короткий час 2 години 10 хвилин (16.30 14.20) відстані приблизно 250 кілометрів (від м. Пісочіна до м. Рубіжне) за маршрутом Позивача, що надано ним суду (а.с.).

Суд звертає увагу на те, що Позивач не надав суду доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в обгрунтування своїх вимог, (не повідомив суду про наявність таких доказів), а саме:

- доказів того факту, що час перевірки в акті зазначено помилково, що перевірка фактично відбулася приблизно на 4 години раніше, ніж це зазначено в акті;

- доказів факту наявності у Позивача індивідуальної контрольної книги водія саме під час проведення перевірки (позивач міг зазначити про це в акті перевірки; він мав знати, що книга ведеться замість тахографа та мав предявити її самостійно).

Отже, ні пояснення Позивача в судовому засіданні, ні показання свідка ОСОБА_3, ні наданий суду оригінал індивідуальної контрольної книги водія - не підтвердили тих обставин, що зазначена книга в нього була наявна під час здійснення перевірки і він її предявив співробітникам Укртрансбезпеки, тому суд вважає ці докази неналежними, відповідно до вимог ч.1 ст.70 КАС України, оскільки вони не містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере їх до розгляду докази. Зміна позиції Позивача в судовому засіданні, надання суду книги, ведення якої розпочато за день до перевірки, на думку суду, є намаганням Позивача уникнути відповідальності.

Таким чином, Позивачем всупереч вимогам ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства, не доведено обставин, на які він посилаються в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наданими Відповідачами доказами підтверджено наявність законних підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення ст.48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III, а тому постанова Управління Укртрансбезпеки у Луганській області №039387 від 01.11.2016 про застосування адміністративно-господарського штрафу до Позивача у розмірі 1 700,00 грн., є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, у суду відсутні підстави для її скасування. У задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч.2 ст.94 КАС України.

Оскільки суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, сума судового збору з відповідача не стягується.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Укртрансбезпеки у Луганській області, Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про скасування постанови №039387 від 01.11.2016 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови буде складено та підписано протягом наступних пяти днів.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Суддя Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7