Справа № 226/430/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Редько Ж.Є.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року справа №226/430/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Васильєвої І.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 10 травня 2017 р. у справі № 226/430/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (надалі - відповідач, Управління) про визнання протиправною відмову відповідача у призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобовязання відповідача призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою від 04.07.2016 року (а.с.2-4).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 10 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за заявою від 04.07.2016 року.

Рішення Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 02 листопада 2016 року про відмову ОСОБА_2 у призначенні допомоги при народженні дитини визнано неправомірним і скасовано.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_2 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачену ст.. 10 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за її заявою від 04 липня 2016 року (а.с. 62-68).

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що внутрішньо переміщені особи в Україні наділені спеціальним адміністративно-правовим статусом: поряд із загальними мають також спеціальні права та обовязки, які визначено, зокрема, Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 року № 1706-VII, відповідно до якого, серед іншого, право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України мають внутрішньо переміщені особи за місцем реєстрації фактичного місця проживання. Крім того, апелянт посилається на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким встановлено, серед іншого, що Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі відсутності особи за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що саме не проживання у м. Мирноград позивача і стало причиною відмови останній у призначенні допомоги при народженні дитини.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується паспортом серії ВН 461521 (а.с. 13-16).

14 листопада 2015 року позивач народила сина ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-НО № 716641, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області 25 травня 2016 року (а.с. 5).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.07.2016 року № НОМЕР_1 та № 4724 позивача та її малолітнього сина відповідачем взято на облік, як осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, з яких вбачається, що фактичним місцем проживання позивача та її сина є: вул. Панфілова, буд. № 21, м. Мирноград, Донецька область (а.с. 6,7).

У той же день, 04 липня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, надавши необхідний пакет документів (а.с. 40).

26 жовтня 2016 року посадовими особами відповідача складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сімї, в якому зазначено, що внутрішньо переміщена особа ОСОБА_2 не проживає за адресою, яка зазначена в довідках ВПО, а саме: вул. Панфілова, буд. № 21, м. Мирноград, Донецька область (а.с. 41).

На підставі вказаного акту протоколом № 18 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02 листопада 2016 року вирішено відмовити, зокрема, ОСОБА_2 у призначенні соціальної виплати. (а.с. 42-43)

З урахуванням вищезазначеного висновку комісії, 02 листопада 2016 року відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

В обґрунтування підстав для відмови позивачу у призначенні вищезазначеної допомоги Управління посилалось на п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 року № 365 та рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання (а.с.38).

В матеріалах справи наявне повідомлення № 08/2619 від 06 листопада 2016 року, яким позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, але позивач дізналась про зазначене рішення лише в січні 2017 року з відповіді Управління від 29.12.2016 № Вх. В-10 на запит адвоката, до якого вона звернулася за правовою допомогою (а. с. 8).

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо невиплати допомоги при народженні дитини незаконними звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України Про державну допомогу сім'ям з дітьми від 21.11.1992 року № 2811-XII (надалі Закон № 2811-XII), Порядком призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (надалі Порядок № 1751).

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 2811-XII, відповідно до Конституції України встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини (п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2811-XII).

Статтею 10 Закону № 2811-XII передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно зі статтею 11 Закону № 2811-XII, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Аналогічні вимоги містить також Порядком № 1751.

Як зазначалось вище, позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, надавши необхідний пакет документів.

Крім того, слід зазначити, що позивач, за призначенням допомоги звернулась протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Жодних відомостей, що ті документи, які позивач подала до Управління для отримання допомоги при народженні допомоги надано не в повному обсязі або вони не відповідають вимогам, встановлених чинним законодавством відповідачем до суду надано не було.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем у повному обсязі виконано вимоги, встановлені Законом № 2811-XII, а також Порядком № 1751, а дії відповідача щодо не призначення та невиплати позивачу допомоги при народженні дитини є протиправними та такими, що порушують права позивача на отримання допомоги при народженні дитини.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що підставою для відмови в призначенні допомоги при народженні дитини стало відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Право на соціальний захист рівною мірою забезпечене всім громадянам України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач і її син є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Слід також зазначити, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантовано Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (надалі - Закон № 1382-IV) ч. 2 ст. 2 якого передбачено, що реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

До того ж, позивач звернулась до Управління за призначенням допомоги при народженні дитини, тобто, в інтересах дитини, для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Колегія суддів зазначає, що рішення про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини від 02 листопада 2016 року Управлінням прийнято відповідно до п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 не є законом, а тому не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні (поновленні) та виплаті допомоги при народженні дитини, діяв не на підставі, та не у спосіб, що передбачені відповідним законодавством України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 24, ст. 41, ст. 167, ст. 184, ч.1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 10 травня 2017 року по справі № 226/430/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.А. Васильєва

ОСОБА_4