Справа № 304/369/17
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/369/17
Провадження № 2-а/304/20/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі Гавій Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

на предмет спору приватного нотаріуса ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області з вимогою скасувати запис у реєстрі прав власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05 листопада 1987 року її батько ОСОБА_7 за договором дарування подарував їй 1/2 частину житлового будинку № 44 по вул. Миру в с. Дубриничі Перечинського району. Разом з цим, як зазначено у листі РКП «БТІ Перечинської районної ради» № 117 від 08 жовтня 2015 року, за особистою заявою ОСОБА_7 20 листопада 2009 року вищезазначене домогосподарство було за ним зареєстроване в цілому, що у свою чергу призвело до того, що вона, маючи в наявності договір дарування з відміткою про реєстрацію такого, залишається неповноцінним власником частини належного їй майна. 24 квітня 2016 року її батько помер. В подальшому, 13 лютого 2017 року з метою прийняття спадщини за померлим батьком вона подала до нотаріуса заяву, в якій повідомила, що 1/2 частина будинку № 44 по вул. Миру в с. Дубриничі Перечинського району закарпатської області належить їй на підставі договору дарування. У відповідь нотаріус повідомила, що у разі незгоди з правильністю проведення РКП БТІ Перечинської районної ради державної реєстрації права власності на спірний будинок, їй необхідно звернутися до суду з вимогою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки згідно повідомлення Перечинської районної ради комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради, яке видавало відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_7, свою діяльність не проводить, а районна рада займається виключно питаннями архіву та наданням відповідної інформації, вона змушена звернутися до суду до державного реєстратора як такої, що на сьогоднішній день наділена повноваженнями скасування відповідного запису про право власності на спірний будинок. 19 червня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таку відмову позивачка вважає такою, що порушує її майнові права та інтереси. На підставі вищенаведеного просить суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини позову.

У судовому засіданні державний реєстратор прав на нерухоме майно Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області ОСОБА_2 пояснила, що 19 червня 2017 року нею як державним реєстратором прав на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Свою відмову обґрунтовує тим, що нею встановлені наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: відповідно до реєстраційного запису, зробленого 26 червня 2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації на договорі дарування, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори 05 листопада 1987 року за № 725, 1/2 частину житлового будинку № 44 по вул. Миру в с. Дубриничі зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) ОСОБА_9. Проте згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно будинок № 44 по вул. Миру в с. Дубриничі в цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_7, реєстраційним номер майна: 28919572. Отже, вона як державний реєстратор прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 позбавлена можливості вчинити дану реєстраційну дію. В той же час відповідач вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_3 як третя особа у судовому засіданні також зазначила, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі .

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 та її представник не зявилися, однак під час розгляду справи така подала заперечення проти позову, посилаючись на те, що до даного позову слід застосувати наслідки ст. 100 КАС України. Свої заперечення обґрунтовує тим, що з реєстру судових рішень вбачається, що 31 травня 2016 року суд вирішував аналогічне питання, яке було залишено без розгляду. Також 22 березня 2017 року судом повторно розглядалося аналогічне питання, однак позивач подала заяву про залишення позову без розгляду. Таким чином з наведеного вбачається, що позивач неодноразово зверталася із заявами до суду, що свідчить про її поінформованість щодо обставин, на які вона посилається, однак належним чином обґрунтування щодо поважності пропуску строку звернення до суду не надала. Тому з огляду на те, що суд відкрив провадження та може винести рішення по суті, яке буде безпосередньо впливати на її права як спадкоємця, у звязку з чим заперечує проти задоволення адміністративного позову та просить залишити такий без розгляду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 05 листопада 1987 року батько позивачки ОСОБА_7 уклав договір дарування 1/2 (однієї половини) жилого будинку в с. Дубриничі по вул. Миру, № 44 Перечинського району Закарпатської області на користь позивачки ОСОБА_8 (після зміни прізвища ОСОБА_1) ОСОБА_9. Зазначений договір дарування був посвідчений нотаріусом Перечинського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 725, а також зареєстрований 26 червня 2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації за № 46 (а. с. 5-6).

Відповідно до листа голови Перечинської районної ради Закарпатської області від 27 березня 2017 року № 07-06/14 згідно договору дарування від 05 листопада 1987 року, посвідченого Перечинською державною нотаріальною конторою за № 175 та зареєстрованого Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації в реєстровій книзі домоволодінь 20 червня 2000 року за № 46 1/2 частина вказаного жилого будинку належить ОСОБА_10 (а. с. 17).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як встановлено судом, договір дарування житлового будинку за № 44 в с. Дубриничі Перечинського району був укладений 05 листопада 1987 року, а тому до нього слід застосовувати відповідні норми ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року.

Відповідно до ст. 243 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК Української РСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Отже, з урахуванням положень цивільного законодавства, яке діяло на момент виникнення даних цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що договір дарування житлового будинку за № 44 в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області, укладений 05 листопада 1987 року повністю відповідає нормам закону та є дійсним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як встановлено частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; нерухоме майно земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Частиною четвертою статі 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Статтею 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року визначені повноваження органу державної реєстрації прав, який: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року визначені підстави відмови в державній реєстрації прав та обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (частина четверта статті 24 Закону).

Відповідно до Постанови Пленуму ВАСУ «Про огляд практики розгляду справ, які виникають зі спорів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 18 вересня 2015 року № 20 така відмова повинна бути прийнята відповідно до статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. При цьому з посиланням на норми закону та ніяким чином не містити декларативних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні підставою відмови держаного реєстратора у проведенні державної реєстрації речового права на нерухоме майно стало встановлення наявної суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: відповідно до реєстраційного запису, зробленого 26.06.2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації на договорі дарування, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори 05 листопада 1987 року за № 725, 1/2 частина житлового будинку № 44 по вул. Миру в с. Дубриничі зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) ОСОБА_9. Проте згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно будинок № 44 по вул. Миру в с.Дубриничі в цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_7, реєстраційним номер майна: 28919572. За таких умов суд дійшов висновку, що така відмова є правомірною, оскільки відповідач позбавлений правової можливості внести відповідні зміни до Державного Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV від 01 липня 2004 року.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що наявність запису в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно за № 28919572 на будинок № 44 по вул. Миру в с. Дубриничі Перечиського району, згідно якого даний житловий будинок в цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_7 з урахуванням встановлених судом обставин справи суперечить положенням п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950 р.), ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321-328 ЦК України, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, Постанові Пленуму ВАСУ «Про огляд практики розгляду справ, які виникають зі спорів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 18 вересня 2015 року № 20.

Вирішуючи клопотання представника третьої особи ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 про необхідність застосування строків позовної давності та залишення даного позову без розгляду виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи про порушення свого права з боку відповідача позивачка дізналася 28 лютого 2017 року зі змісту листа № 21/02-14 від 23 лютого 2017 року приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_3 (а. с. 13). Саме з цього моменту позивачка довідалася про наявність оскаржуваного запису № 28919572 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проти даної обставини також не заперечила в судовому засіданні приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_3 Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом 07 квітня 2017 року, отже без пропуску строку звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів. Отже, з урахуванням вищенаведеного клопотання представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору щодо залишення даного позову без розгляду у звязку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду є таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 19 ч. 2, 70, 71, 86, 99, 100, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно задовольнити.

Запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2009 року за реєстраційним номером 28919572 про реєстрацію права власності на будинок № 44 по вулиці Миру в селі Дубриничі Перечинського району Закарпатської області за ОСОБА_7 скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:ОСОБА_11