Справа № 824/41/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/41/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

прокурора - Понзюк Л.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до ОСОБА_4

про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 (далі - відповідач) на користь Державної служби України з безпеки на транспорті 36567,54 грн., що еквівалентно 1323 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунків в дохід Державного бюджету України.

В обґрунтування позову вказував, що відповідачу, як власнику транспортного засобу нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1323 євро, яка протягом 30 календарних днів не сплачена, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаної заборгованості в судовому порядку.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що оскільки транспортний засіб марки MAN модель 19.463, реєстраційний номер CE 1086 BB перебуває у користуванні іншої особи у нього відсутній обовязок щодо сплати плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти позову та просили суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В ході судового розгляду справи допитано як свідків водія ОСОБА_5, начальника пересувного габаритно вагового комплексу ДП Облавтодор філії Чернівецька ДЕД ОСОБА_6, старшого державного інспектора відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укратрансбезпеки у Чернівецькій області ОСОБА_7, заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укратрансбезпеки у Чернівецькій област ОСОБА_8, ОСОБА_9 з питань перевезення вантажу та здійснення габаритно вагового контролю транспортного засобу марки MAN модель 19.463, реєстраційний номер CE 1086 BB.

Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На підставі направлення на проведення перевірки № 001731 від 04.07.2016 р. посадовоми особами Управління Укртрансбезпеки у Чернівецькій області на автомобільній дорозі Н10 Стрий Івано-Франківськ - Чернівці - Мамалига 244км +050 м провели габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки MAN модель 19.463, реєстраційний номер CE 1086 BB, за результатами якого 05.07.2016 р. складено акт №000650 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с. 20, 150).

В акті зафіксовано та підтверджується чеком зважування №8325, що повна маса автомобіля складає 46950,00 т при нормативно допустимій 40000,00 т (а.с. 22).

Також в акті вказано, що відстані між осями становлять 3,90 м, 5,70 м, 1,30 м,1,30 м, а осьові навантаження становлять 7500,00 т, 13400,00 т, 9100,00 т, 8700,00 т, 8250,00 т при нормативно допустимих 11,00 т, 11,00 т, 7300,00 т, 7300,00 т, 7300,00 т. Вказана обставина також зафіксована в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 05.07.2017 р.

У звязку і з виявленими перевищеннями нормативних вагових параметрів, 05.07.2016 р. позивачем здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №18 згідно товарно транспортної накладної від 05.07.2016 р. №5/07 та нараховано плату за проїзд у розмірі 1323,00 Євро (а.с. 19).

Вказаний розрахунок отриманий позивачем 17.07.2017 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 15).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 10.09.2014 р. №442, утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті та Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №103 затверджено Положення про Державну службу з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Згідно п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до п.п. 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Процедуру здійснення державного контролю визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 р. № 2862-IV (далі Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 р. № 2344-III (далі Закон № 2344-III) встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 р. (далі - Правила №30) визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (п. 3 Правил №30).

У свою чергу згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Пунктом 4 Правил №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем нараховано відповідачу як перевізнику плату за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування за результатами здійснення габаритно вагового контролю автомобіля марки MAN моделі 19.463, 1997 р.в, номерним знаком СЕ 1086 ВВ та причіпа марки SCHMITZ реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Згідно п. 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно абз. 18 ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Судом встановлено, що згідно товарно транспортної накладної №5/07 від 05.07.2016 р. водій ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_10, здійснював на автомобілі НОМЕР_2 доставку лісоматеріалів від вантажовідправника фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 з пункту навантаження м. Вижниця до пункту розвантаження м. Кельменці (а.с. 64).

Як вбачається із інформаційних довідок від 14.03.2017 р. №31/24/08/729 та 28.04.2017 р. №31/24/07-1173 Регіональним сервісним центром в Чернівецькій області повідомлено, що згідно облікових даних Єдиного державного реєстру МВС України за відповідачем зареєстровано станом на:

- 05.07.2016 р. транспортний засіб марки MAN 19.463, 1997 р.в. з номерним знаком СЕ 1086 ВВ, номер шасі WMAT32D039M221215, колір білий;

- 26.04.2017 р. напівпричіп марки KOSCIAN CN22 C, 1991 р.в., білого кольору кузов №91170, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с. 75, 142, 187).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб марки MAN 19.463 за державним номерним знаком СЕ 1086 ВВ, 11.02.2016 р. був переданий відповідачем за довіреністю в користування особі, імя якої не памятає. Продаж вказаного транспортного засобу здійснювався через Інтернет ресурс Avto.Rio, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні скрін-шотами із сайту https://auto.ria.com/city/chernovczy/ (а.с. 182 183).

Відповідач в судовому засіданні вказував, що він, як субєкт господарювання не здійснює будь-якої господарської діяльності щодо перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобом марки MAN 19.463 державний номерний знак НОМЕР_4.

Також судом встановлено, що 04.09.2012 р. Центром ДАІ в м. Чернівці проведено постановку на облік напівпричіпа марки SCHMITZ SRR 24, 1995 р.в., синього кольору кузов (шасі) № WSMS694, реєстраційний номер НОМЕР_5, власник ОСОБА_12 (а.с. 142).

Крім того, під час допиту свідків встановлено, що перевезення вантажу здійснювалося на прохання особи на імя Володимир, яка володіє транспортними засобом марки MAN з причепом та підтвердили в судовому засіданні, що відповідач не є перевізником вантажу.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не є перевізником в розумінні Закону № 2344-III, оскільки позивач не надав до суду доказів, що саме ОСОБА_4 здійснював на комерційній основі чи за власний кошт перевезення лісоматеріалів. Тоді як, відповідно до п.31-1 Порядку №879 саме перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно із ст. 60 Закону № 2344-III відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт підлягають автомобільні перевізники.

Крім того, п. 37 Порядку №879 чітко передбачено, що саме учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування сплачується автомобільними перевізниками, якими є фізичні або юридичні особи, що здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а не власниками транспортних засобів.

Враховуючи, що відповідач не є перевізником, він не зобов'язаний сплачувати плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а тому позивачем безпідставно нарахована відповідачу така плата в розмірі 36567,54 грн.

За наведених обставин, суд не бере до уваги доводи прокурора та представника позивача стосовно того, що відповідач в подальшому може стягнути сплачені кошти з вантажовідправника чи вантажоотримувача, оскільки законодавством чітко визначено, що плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування сплачується автомобільними перевізниками, а не власниками транспортних засобів.

У відповідності до п. 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

В свою чергу п. 22 Порядку визначено, що в разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб (п. 23 Порядку №879).

В пункті 24 Порядку №879 встановлено, після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

З аналізу перелічених положень нормативно-правових актів вбачається, що транспортний засіб, у якого виявлено перевищення габаритно-вагових параметрів затримується та може продовжувати рух тільки після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд.

Однак, судом встановлено, що транспортний засіб відповідача внаслідок габаритно-вагового контролю не затримувався, а після його проходження подальший рух транспортного засобу не заборонявся, що є додатковим свідченням відсутності належного здійснення габаритно-вагового контролю. Крім того, документального підтвердження відмови водія, від перевантаження транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_4 до суду не надано.

Стосовно визначеної плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 1323,00 євро, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що внаслідок виявлених порушень відповідачу посадовою особою позивача оформлено розрахунок №18 від 05.07.2016 р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 1323,00 євро (а.с.19).

Відповідно до п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно з п. 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру до 10 відсотків - у подвійному розмірі (пункт 31-1 Порядку).

Розраховуючи відповідачу розмір плати за проїзд великовагового транспортного засобу позивач виходив із усієї відстані маршруту перевезення вантажу а саме з м. Вижниця до смт. Кельменці, тобто 180 км.

Однак, показами свідків встановлено, що після габаритно-вагового контролю водій ОСОБА_5, здійснив перевантаження частини вантажу на інший транспортний засіб.

Таким чином, на переконання суду, позивач протиправно застосував величину відстані усього маршруту, оскільки, як встановлено судом, до моменту проведення габаритно-вагового контролю великоваговий транспортного засобу водій ОСОБА_5, пройшов тільки шлях до місця розташування пункту габаритно вагового контролю АГВК, Чернівецька область А/Д Н-10, 244 км + 050м.

Таким чином, при розрахунку відповідачем плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування слід застосовувати відстань, яка пройдена транспортним засобом, а не загальну відстань перевезення вантажу 180 км.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час вирішення справи позивач не довів правомірність визначеної плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а тому позов задоволенню не підлягає.

Доводи прокурора та представника позивача щодо правомірності нарахування плати за проїзд, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не вказують на наявність підстав для задоволення позову та спростовуються матеріалами справи та доводами відповідача.

Також суд відхиляє решту доводів представників відповідача, оскільки вони не вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 26 червня 2017 р.