Справа № 428/4038/17
Суддя: Журавель Т. С.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/4038/17
Провадження №2-а/428/229/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Журавель Т.С., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області, з урахуванням уточнення позовних вимог, про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу, починаючи з 14 вересня 2016 року, у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01 жовтня 2014 року №505, зобов`язання відповідача поновити виплату вказаної допомоги, здійснення виплати необґрунтовано припиненої грошової допомоги з 14.09.2016 року по теперішній час, а також стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він переїхав з м. Краснодона Луганської області та його було взято на облік як внутрішньо переміщену особу, про що свідчить довідка від 01.12.2014 року № 919008692. З 07.02.2011 року він проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України і Луганській області на офіцерських посадах, виконуючи службовий обов`язок на лініях зіткнення та розмежування з тимчасово окупованими територіями України до того часу, як по закінченню контракту 18.08.2015 року був зарахований у запас Збройних Сил України. З 01.12.2014 року по 30.11.2015 року він отримував щомісячну адресну допомогу. З 19.08.2015 року по 08.08.2016 року позивач знаходився у запасі ЗСУ. Наказом тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України Руснаком І.С. від 14.07.2016 року № 655 з позивачем був укладений контракт про проходження військової служби у ЗСУ на посаді офіцерського складу. Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 08.08.2016 року № 215 позивач був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. З початку 2016 року позивачу було припинено нарахування та виплату адресної допомоги. 14.09.2016 року він звернувся із заявою до відповідача щодо виплати йому адресної допомоги. Оскільки відповідь позивачу не надавалась, а адресна допомога так і не почала виплачуватися, 08.12.2016 року ним було повторно написано звернення щодо виплати йому адресної допомоги та особисто доставлено до канцелярії управління. 06.04.2017 року позивачу було надано відповідь про відмову у призначенні вказаної допомоги. З такою відповіддю позивач не згоден, тому звернувся з даним позовом до суду.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Причини неявки представника відповідача невідомі.

У відповідності до ч. 4 ст.122 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 16.06.2004 року Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області.

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, або району проведення антитерористичної операції № 919008692 від 01.12.2014 року ОСОБА_1 , постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 та перемістився з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 .

Відповідно довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 №3272 від 05.04.2017 року старший лейтенант ОСОБА_1 в період з 08.08.2016 року по теперішній час безпосередньо бере участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області на підставі наказу командиру В/ч пп НОМЕР_1 № 215 від 08.08.2016 року.

З копії листа УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради № 3059/04 від 06.04.2017 року вбачається, що 14.09.2016 року позивач звернувся з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний період. 22.02.2017 року було отримано лист № 63/1/3465 від 15.02.2017 року з УСБУ в Луганській області, згідно якого його було звільнено у запас ЗСУ з 18.08.2015 року. Також повідомлено, що працездатній непрацюючій особі, відповідно до п. 7 Порядку призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ № 505, грошова допомога призначається із скороченням терміну призначення та зменшенням суми. Згідно п. 3 Порядку, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомогу не наступний строк не призначається. Беручи до уваги п. 3 Порядку та триману відповідь УСБУ в луганській області, УПтаСЗН не має законних підстав для продовження призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Позивач вважає вищевказану відмову у призначенні йому щомісячної адресної допомоги протиправною.

Суд погоджується з вищевказаним твердженням позивача з огляду на наступне.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам визначається «Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 505 (надалі Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (надалі Порядок) встановлено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) -884,00 грн. на одну особу (члена сім`ї); для працездатних осіб - 442,00 грн. на одну особу (члена сім`ї).

Відповідно до пункту 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання (перебування) з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються. До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім`ї від інших членів сім`ї та згода на обробку персональних даних.

Пунктом 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно до п. 7. Порядку, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01 жовтня 2014 року №505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 31.03.2015р., що набрала чинності з 23.04.2015р., пункт 3 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014р. доповнено абзацом "Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період. Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається."

Аналізуючи викладене, зі змісту п. 3, а також зі змісту вищенаведених п. 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Суд звертає увагу на те, що ані постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 31.03.2015р., ані постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014р. не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З огляду на викладене, та враховуючи, що обставини викладені позивачем в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу, починаючи з 14 вересня 2016 року, у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01 жовтня 2014 року №505, а також зобов`язання відповідача призначити виплату вказаної допомоги, починаючи з дня звернення за її призначенням, а саме з 14.09.2016 року.

Що ж стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивач посилається на те, що неодноразові звернення та період очікування відповіді завдали йому значних незручностей, витрачаючи марно свій час, він неодноразово приїжджав з місця проходження служби до відповідача та його дії були безрезультатними.

Аналізуючи викладене, вбачається, що позивач не обґрунтував в чому саме полягає шкода, не довів факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті. Окрім того, позивачем не обґрунтований і розмір відшкодування шкоди в сумі 2000 грн.

За таких обставинах, суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди та необхідність відмови у її задоволенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що у разі часткового задоволення адміністративного позову, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 , починаючи з 14 вересня 2016 року, у призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01 жовтня 2014 року №505.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області призначити ОСОБА_1 виплату щомісячної адресної допомоги, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» від 01 жовтня 2014 року №505, починаючи з дня звернення за її призначенням, а саме з 14.09.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т. С. Журавель