Справа № 804/2444/17
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 р. Справа № 804/2444/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
при секретаріВербному Д.С.
представника позивача: представника відповідача:
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Мир Авто"
до Головне управління державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,
11.04.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Мир Авто» (далі - ТОВ «Мир Авто», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому позивач, з урахування заяви про збільшення і доповнення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.06.2016 №000215412, складене Головним управлінням ДФС в Дніпропетровській області на загальну суму 76 193, 28 грн., визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.06.2016 №000212412, складене Головним управлінням ДФС в Дніпропетровській області на загальну суму 167 625, 13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 04.05.2016 по 06.05.2016 відповідачем проводилась документальна невиїзна перевірка дотримання ТОВ «Мир Авто» вимог законодавства України з питань державної митної справи за окремими митними деклараціями за період з 19.10.2013 по 09.12.2013. За результатами перевірки відповідачем складено акт про результати документальної невиїзної перевірки від 23.05.2016 №216/04-36-14-12/31959050, (далі - Акт перевірки), яким встановлені порушення ч. 1 ст. 279, ч. 1 ст. 295 Митного кодексу України що призвело до заниження суми ввізного мита всього у розмірі 50 795, 52 грн.; п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 111 750, 13 грн. На підставі зазначеного Акту перевірки, відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення форми «Р» №000212412 від 07.06.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів, 14070100» у розмірі 167 625, 20 грн. (сто шістдесят сім тисяч шістсот двадцять п'ять гривень 20 копійок); форми «Р» №000215412від 07.06.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності, 15010100» у розмірі 76 193, 28 грн. (сімдесят шість тисяч сто дев'яносто три гривні 28 копійок).
Позивач також зазначає, що у зв'язку з перебуванням ТОВ «Мир Авто» на обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у ГУ ДФС у Дніпропетровській області не було достатніх підстав для проведення перевірки. З огляду на викладене, позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення винесеними незаконно, законодавчо необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Представник відповідача направив заперечення на адміністративний позов в яких просив врахувати висновки за результатом перевірки позивача та просив відмовити в задоволенні позову.
Згідно з частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
За результатами перевірки складено акт від 23.05.2016 №216/04-36-14-12/31959050, яким встановлено порушення ТОВ «Мир Авто» норм законодавства України, а саме: ч. 1 ст. 279, ч. 1 ст. 295 Митного кодексу України що призвело до заниження суми ввізного мита всього у розмірі 50 795, 52 грн.; п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 111 750, 13 грн.
Контролюючий орган зробив висновок, що ТОВ «Мир Авто» були порушені вимоги митного законодавства України в частині визначення митної вартості товарів, що спричинило невірне визначення податкового зобов'язання підприємства, як суб'єкта податкової відповідальності у розумінні Податкового кодексу України, при митному оформленні товару.
Враховуючи виявлені порушення, ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі акта перевірки від 23.05.2016 №216/04-36-14-12/31959050 винесено податкові повідомлення-рішення:
- від 07.06.2016 №000212412, яким ТОВ «Мир Авто» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів на загальну суму 167 625, 20 грн., з яких за податковими зобов'язаннями - 111 750, 13 грн., за штрафними санкціями - 55 875, 07 грн.;
- від 07.06.2016 №000215412, яким ТОВ «Мир Авто» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб'єктами підприємницької діяльності на загальну суму 76 193, 28 грн., з яких за податковими зобов'язаннями - 50 795, 52 грн., за штрафними санкціями - 25 397, 76 грн.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.
Судом встановлено, що між ТОВ «Мир Авто» (покупець) та компанією «LVK CENTRE LIMITED» (продавець) укладено договір-контракт №LVKC300707MIR від 16.07.2007, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупця автомобілі згідно окремо доданих документів купівлі-продажу: інвойсів та специфікацій. Вартість, кількість та комплектація товару зазначається в специфікації, яка погоджується сторонами та є невід'ємною частиною контракту.
Відповідно до митних декларацій №110110000/2013/4852 від 19.10.2013, №110110000/2013/4853 від 19.10.2013, №110110000/2013/4854 від 19.10.2013, №110110000/2013/4855 від 19.10.2013, №110110000/2013/4856 від 19.10.2013, №110110000/2013/5103 від 14.11.2013, №110110000/2013/5104 від 14.11.2013, №110110000/2013/5105 від 14.11.2013, №110110000/2013/5108 від 14.11.2013, декларантом обрано застосування основного методу визначення митної вартості (1 метод) та заявлено фактурну вартість одного автомобіля в розмірі 19 100 доларів США за один автомобіль згідно із зовнішньоекономічним контрактом від 16.07.2007 №LVKC300707MIR.
Згідно зазначених декларацій відправником виступала турецька компанія «INTER ASTRA OTOMOTIV SANAYI VE TIC.LTD STI», а отримувач - ТОВ «Мир Авто».
В акті перевірки зазначено, за митними деклараціями №110110000/2013/5383 від 06.12.2013 та №110110000/2013/5404 від 09.12.2013, декларантом заявлено фактурну вартість одного автомобіля 19 100 доларів США, при цьому декларантом прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості (1 метод) та визначено митну вартість за резервним методом (6 метод) на рівні 25 000 доларів США за один автомобіль.
Відповідно до інвойсу від 30.10.2013 №13103001, виставлених компанією «LVK CENTRE LIMITED» для ТОВ «Мир Авто», загальна вартість товару зазначеного у деклараціях №110110000/2013/5383 від 06.12.2013 та №110110000/2013/5404 від 09.12.2013 становить 38 200 дол. США (USD).
Оплата за товар, який визначений в інвойсі №13103001від 30.10.2013 та переміщувався за митними деклараціями №110110000/2013/5383 від 06.12.2013 та №110110000/2013/5404 від 09.12.2013, була здійснена на рахунок «LVK CENTRE LIMITED» через ПАТ «Грін Банк».
Таким чином, з огляду на викладене суд зазначає, що ТОВ «Мир Авто» не проводило жодних розрахунків з компанією «INTER ASTRA OTOMOTIV SANAYI VE TIC.LTD STI».
Крім того, компанією «INTER ASTRA OTOMOTIV SANAYI VE TIC.LTD STI» на запит ТОВ «Мир Авто» від 12.01.2017 №12/1 надано відповідь, в якій зазначено, що між ТОВ «Мир Авто» та компанією «INTER ASTRA OTOMOTIV SANAYI VE TIC.LTD STI» не було зовнішньоекономічних контрактів. Також у відповіді зазначено, що інвойс на суму 25 950 доларів США до ТОВ «Мир Авто» не виставлявся.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: Додавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Як зазначено у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно п. 11 ч. 3 ст. 335 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості, зокрема, у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу
До суду надані документи, які також надавалися під час проведення перевірки, а саме: електронні митні декларації №110110000/2013/4852 від 19.10.2013, №110110000/2013/4853 від 19.10.2013, №110110000/2013/4854 від 19.10.2013, №110110000/2013/4855 від 19.10.2013, №110110000/2013/4856 від 19.10.2013, №110110000/2013/5103 від 14.11.2013, №110110000/2013/5104 від 14.11.2013, №110110000/2013/5105 від 14.11.2013, №110110000/2013/5108 від 14.11.2013, №110110000/2013/5383 від 06.12.2013, №110110000/2013/5404 від 09.12.2013 та товарносупровідні документи до них; лист Дніпропетровської митниці ДФС від 01.04.2013 №954/04-50-26-6-23 із копіями матеріалів від митних органів Республіки Туреччина на 28 аркушах; лист Дніпропетровської митниці ДФС від 06.01.2016 №9/7/04-50-26-6 із копіями матеріалів від митних органів Королівства Великобританії та Північної Ірландії на 30 аркушах; службова записка ОУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 20.04.2016 №1017/04-36-07-08-06.
Відповідно до ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.
Таким чином, всі документи, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають наведеним вище вимогам закону, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, інформація в яких систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Законодавцем не передбачено вимог, за якими факт здійснення господарських операцій з перевезення вантажу, в т. ч. міжнародного перевезення, фіксується актом виконаних робіт, і що такий акт є єдиним первинним документом обліку таких господарських операцій. Чинними нормами митного законодавства також не передбачено, що акт виконаних робіт, в якому здійснено розподіл витрат на транспортування до ввезення товару на митну територію України і після ввезення, є основним документом, на підставі якого визначаються витрати на транспортування та є підставою для обчислення таких витрат, в т.ч. витрат на транспортування після ввезення.
Окрім того, відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товарів, зобов'язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Статтею 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний:
1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;
3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;
4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:
у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Пунктом 2 ч. 11 ст. 58 МК України, визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню витрати на транспортування після ввезення.
Суд зазначає, що під час проведення митного оформлення МД позивача від №110110000/2013/4852 від 19.10.2013, №110110000/2013/4853 від 19.10.2013, №110110000/2013/4854 від 19.10.2013, №110110000/2013/4855 від 19.10.2013, №110110000/2013/4856 від 19.10.2013, №110110000/2013/5103 від 14.11.2013, №110110000/2013/5104 від 14.11.2013, №110110000/2013/5105 від 14.11.2013, №110110000/2013/5108 від 14.11.2013, №110110000/2013/5383 від 06.12.2013, №110110000/2013/5404 від 09.12.2013 митні процедури були здійсненні митним органом у повному обсязі, і зауважень щодо митних декларацій, поданих позивачем, не було. Як наслідок, митне оформлення було завершене, товар випущений на територію України.
Верховний суд України в Постанові від 26 червня 2012 року у справі №21-130а12 (номер судового рішення в ЄДРСР №25300181) з цього приводу зазначив що, якщо митний орган, приймаючи МД, самостійно визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень рішень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів.
Службові перевірки або розгляд кримінальної справи, якими було б встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів не проводились, відповідних доказів до суду не надано.
Викладене свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Таким чином, з огляду на викладене суд робить висновок, що позовні вимоги ТОВ «Мир Авто» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мир Авто» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.06.2016 №000215412, складене Головним управлінням ДФС в Дніпропетровській області на загальну суму 76 193, 28 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.06.2016 №000212412, складене Головним управлінням ДФС в Дніпропетровській області на загальну суму 167 625, 13 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 19 червня 2017 року

Суддя Р.З. Голобутовський