Справа № 820/607/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 р.Справа № 820/607/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2017р. по справі № 820/607/17

за позовом ОСОБА_1

до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

07.02.2017 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5180/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 23 334,44 грн. за період 2015 рік (АДРЕСА_8; 957,9 кв. м), винесене Східною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5181/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 2 320,29 грн. за період 2015 рік (АДРЕСА_1; 381,0 кв. м.), винесене Східною ОДПІ м. Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5182/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 26 303,93 грн. за період 2015 рік ( АДРЕСА_2; 4319,2 кв. м.), винесене Східною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5183/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 5 847,00 грн. за період 2015 рік ( АДРЕСА_3, 960,1 кв. м.), винесене Східною ОДПІ м. з за Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5184/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 1 920,73 грн. за період 2015 рік ( АДРЕСА_3, 197,2 кв.м. (магазин), винесене Східною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5185/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 1 429,93 грн. за період 2015 рік ( АДРЕСА_4; 58,7 кв.м., винесене Східною мит м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5186/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 204,93 грн. за період 2015 рік ( АДРЕСА_5; 67,3 (33,65 1/2 кв.м.), винесене Східною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5188/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 4 711,22 грн. за період 2015 рік ( АДРЕСА_6; 773,6 кв.м.), винесене Східною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1);

- скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення № 5189/1303 від 21.10.2016 форма «Ф» за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму грошового зобов'язання 4 275,79 грн. за період 2015 рік ( АДРЕСА_7; 702,1 кв.м.), винесене Східною ОДПІ м. Головного управління ДФС у Харківській області, відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, винесені з невірним застосуванням норм матеріального права, через що підлягають скасуванню.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення - рішення Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 21.10.2016 №5180/1303, № 5181/1303, № 5182/1303, № 5183/1303, № 5184/1303, № 5185/1303, № 5186/1303, №5188/1303, № 5189/1303.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів (а.с.101-102) ОСОБА_1 в період з 2015 року був власником:

- нежитлових приміщень, розташованих за адресами: АДРЕСА_6, площею 773, 6 кв.м; АДРЕСА_9, площею 3487,7, кв.м; АДРЕСА_1, площею 381,0 кв.м; АДРЕСА_2, площею 4319,2 кв.м; АДРЕСА_5, площею 67,3 ( 33.65. 1/2 кв.м.); АДРЕСА_3, площею 197,2 кв.м (магазин); АДРЕСА_3, площею 960,1 кв.м; АДРЕСА_7, площею 702,1 кв.м;

- житлових приміщень, розташованих за адресами: АДРЕСА_8; площею 957.9 кв.м; АДРЕСА_4, площею 58,.7 кв.м.

Таким чином, у власності ОСОБА_1, на час спірних правовідносин у період 2015 року, знаходились нежитлові приміщення (виробничі , складські приміщення) загальною площею всього 10656,65 кв.м., магазин -197,2 кв.м та житлові приміщення -1016,60 кв.м.

Податковим органом виходячи з того, що позивач у 2015 році був власником вказаного нерухомого майна, ст. 266 ПК України, а також рішення Харківської міської ради 36 сесії 6 скликання від 21.01.2015 №1793/15 винесені податкові повідомлення-рішення, а саме: від 21.10.2016 №5180/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 233334, 44 грн. (а.с.14); від 21.10.2016 № 5181/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 2320,29 грн. (а.с.15); від 21.10.2016 № 5182/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 26303,93 грн. (а.с.16); від 21.10.2016 № 5183/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 5847 грн. (а.с.17); від 21.10.2016 № 5184/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 1920,73 грн. (а.с.18); від 21.10.2016 № 5185/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 1429,93 грн. (а.с.19); від 21.10.2016 № 5186/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 204,93 грн. (а.с.20); від 21.10.2016 №5188/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 4711,22 грн. (а.с.21); від 21.10.2016 № 5189/1303, яким нараховано суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 4275,79 грн. (а.с.22).

Зазначені вище податкові повідомлення - рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Харківській області (а.с.26-61).

Рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 27.01.2017 №242/Д/20-40-10-01-14 скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, податкові повідомлення - рішення - без змін (а.с.62-65).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що застосування контролюючим органом положень підпункту 265.1.1 пункту 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки майно не може мати місце у 2015 році.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким ст.266 Податкового кодексу України викладена в новій редакції, а об'єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об'єктами нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України ).

За приписами п.266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Положеннями пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України ).

Згідно з 266.7.1. п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього Кодексу, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

За приписами п. 9.4 ст. 9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Відповідно до ст. 10, 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, згідно з ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також у п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Таким чином, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки, як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно до приписів пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за вищезазначеними нормами Податкового кодексу України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вимог податкового законодавства Рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 №1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 № 126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України" встановлено у 2015 році податок на майно, а також затверджені положення про кожен з них у додатках до вказаного рішення.

При цьому п. 2 рішення 36 сесії 6 скликання Харківської міської ради від 21.01.2015 №1793/150 встановлено, що воно набирає чинності з 01.01.2015 р., що суперечить приписам ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

У той же час, пунктом 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України надалі встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України, повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п. 4.1 статті 4 ПК України).

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни щодо податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, колегія суддів дійшла висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 266 Податкового кодексу України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах колегія суддів застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельного податку на 2015 рік.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 21.10.2016 №5180/1303, № 5181/1303, № 5182/1303, № 5183/1303, № 5184/1303, № 5185/1303, № 5186/1303, №5188/1303, № 5189/1303 суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2017 року по справі № 820/607/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2017р. по справі № 820/607/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 26.06.2017 р.