Справа № 202/3705/17
Суддя: Слюсар Л. П.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/3705/17
Провадження № 2-а/202/169/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2017 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П., розглянувши адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона з квітня 1998 року по теперішній час працює суддею Господарського суду Дніпропетровської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй вперіод роботи суддею, з 21.05.2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було призначено пенсію за віком довічно і вона перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська (на теперішній час - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі, особистий рахунок № 176895/0404).

З 01.04.2015 року виплату пенсії їй було припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VШ, який набрав чинності з 01.04.2015 року. Цей Закон було прийнято 02.03.2015 року Верховною Радою України.

13.05.2017 року листом № К-3 Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі їй було відмовлено в задоволенні заяви про поновлення виплати пенсії за віком з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. та з 01.01.2017 р. та в подальшому в період роботи на посаді, які дають право на призначення пенсії (щомісячно довічного грошового утримання в порядку та на умовах передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»). Вважає таку відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі безпідставною, а рішення його про відмову у поновленні їй виплати пенсії за віком незаконним.

Оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. визнано неконституційним Закон України, на підставі якого їй припинили виплату пенсії за віком у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р., з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., з 01.01.2017р. по теперішній час, воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії і положень Законів України, визнаних неконституційними, є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, вважає, що наявні всі правові підставі для визнання протиправними дій відповідача відносно відмови їй у нарахуванні та виплаті пенсії за віком у період з 1 квітня 2015 року по 31.12.2015 р., з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., з 01.01.2017 р. та по теперішній час, та зобов'язанні відповідача виплати їй пенсію за віком за зазначений період часу.

Просила суд: визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі щодо відмови у відновленні з 01 квітня 2015 року виплати їй пенсії за віком протиправними та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі нарахувати та виплатити їй пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 квітня 2015 р.

Ухвалою судді від 02 червня 2017 року було відкрито скорочене провадження у даній справі та у відповідності із вимогами ч.3 ст.183-2 КАС України відповідач надав письмові заперечення проти позову 13 червня 2017 року та просив в позові відмовити.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, приходжу до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково з огляду на наступне.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює з квітня 1998 року по теперішній час суддею Господарського суду Дніпропетровської області.

З 21.05.2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 призначено пенсію за віком довічно і вона перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська (на теперішній час - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі).

З 01.04.2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська (на теперішній час - Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі) призупинило виплатуОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вказані факти сторонами не оспорюються.

Щодо клопотання відповідача про застосування шестимісячного строку звернення до суду та залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском його позивачкою.

10.05.2017 року ОСОБА_1 було подано заяву до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі про поновлення виплати пенсії за віком з 01.05.2015 року.

Відповідно до листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі від 13.05.2017 року за №К-3 заява ОСОБА_1 розглянута та роз'яснено, що для поновлення виплати пенсії за період з 01.04.2015 року не має законних підстав.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 107 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом даного спору є зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 квітня 2015 року.

Позивачка зазначає, що нею строк на звернення до суду не пропущений, оскільки при зверненні до відповідача 10.05.2017 р. вона посилалась на п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII про скасування з 01.05.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначається щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України « Про судоустрій і статус суддів». Заява до відповідача особисто була вручена 12.05.2017 року, що підтверджується штампом відповідача.

Для врегулювання спору в досудовому порядку звернулася до відповідача з відповідною заявою, на що отримала відмову, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом в передбачений ст. 99 КАС України строк.

Виходячи з цього, відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 100 КАС України, а саме залишення позову без розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено забезпечення суддів та передбачена виплата суддівської винагороди. Суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час призначення пенсії за віком позивачу) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини змінилось.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09.07.2003 викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Аналогічні зміни також внесено до положень ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01.04.2015.

Крім того, з 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII, які набрали чинності з 01.01.2016 року) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

У подальшому, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, 08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015;

- пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року було визнано неконституційною заборону виплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку щодо поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком, не з 01.04.2015 року, як просив позивач у позові, оскільки в рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року визначено зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відтак, Рішення Конституційного Суду України N4-рп/2016 від 08.06.2016 року в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08.06.2016 року та зворотної сили не має.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про поновлення виплати пенсії за віком позивачу з 08.06.2016 року.

Крім цього, слід стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640, 00 грн.

Керуючись: ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, ст. ст. 6-11, 18, 21, 26, 82, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 08 червня 2016 року.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відновити з 08 червня 2016 року виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У решті позову відмовити.

Стягнути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Роз'яснити сторонам, що апеляційна скарга у справах цієї категорії розглядається апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Суддя: Л.П. Слюсар