Справа № 346/2617/17
Суддя: Веселов В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/2617/17
Провадження № 2-а/346/109/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. Коломия

. Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Веселов В.М.

секретаря Максим`юк М.А.

з участю представника позивача Гриндак Г.М.

представника Служби у справах дітей Перцович І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Коломийської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Коломийської міської ради про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та посилається на те, що в неї від громадян Італії (в дітей різні батьки ,позивачка не перебувала з ними в зареєстрованому шлюбі) народилися: син - ОСОБА_2 (громадянин України) ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_3 (громадянин України) ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25.06.2016 року позивачка в`їхала разом з малолітніми дітьми на територію України до місця свого постійного проживання - в квартиру за адресою АДРЕСА_1 , де по теперішній час мешкає разом з малолітніми дітьми та своєю мамою ОСОБА_4 , яка не заперечує відносно подальшого мешкання онуків та їхньої реєстрації за вказаною адресою. Незважаючи на те, що діти позивачки є громадянами України, старший син навчається в Коломийській ЗОШ № 4, вона не може їх зареєструвати за місцем свого проживання, внаслідок чого вони обмежені в правах, молодшу дитину не беруть у дитячий садок, адже всюди вимагають підтвердження реєстрації дітей. Просить скасувати рішення Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради від 03.05.2017 року про відмову в реєстрації місця проживання малолітніх дітей (громадян України) ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради зареєструвати: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача надав в судове засідання письмову заяву,в якій проти позовних вимог заперечує, вказує,що оскільки позивачка не надала згоду батьків дітей на реєстрацію, відповідно їй було відмовлено в реєстрації дітей по місцю проживання бабусі.

Представник третьої особи , Служби у справах дітей в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала,що інтереси та права дітей в даному випадку є головними, діти є громадянами України, відповідно їх слід зареєструвати по місцю проживання бабусі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, третьої особи, розглянувши письмове пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

В позивачки від громадян Італії (в дітей різні батьки ,позивачка не перебувала з ними в зареєстрованому шлюбі) народилися: син - ОСОБА_2 (є громадянином України) ІНФОРМАЦІЯ_1 (дане підтверджується довідкою з демографічної служби, яка перекладена з італійської мови на українську, зроблено апостиль, заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини), син - ОСОБА_3 (є громадянином України) ІНФОРМАЦІЯ_2 (дане підтверджується довідкою №180 «Про реєстрацію особи громадянином України», витягом з реєстру актів про народження, який перекладений з італійської мови на українську, зроблено апостиль, заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини) (а.с.11-12).

25.06.2016р. позивачка в`їхала разом з малолітніми дітьми на територію України до місця свого постійного проживання - в квартиру за адресою АДРЕСА_1 , де по теперішній час мешкає разом з малолітніми дітьми та своєю мамою ОСОБА_4 , яка не заперечує відносно подальшого мешкання онуків та їхньої реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується її заявою від 23.05.2017 року (а.с.17). Також вищезазначене підтверджується довідкою про склад сім`ї, свідоцтвом про одруження ОСОБА_9 , її свідоцтвом про народженим, паспортом, ідентифікаційним номером, паспортом та ідентифікаційним номером ОСОБА_10 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 .03.2003 р. квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності позивачці та її мамі ОСОБА_11 . Наявність спільної часткової власності на дану квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.04.2003 року, будинковою книгою, технічним паспортом на квартирую (а.с. 27-32).

Незважаючи на те, що діти позивачки є громадянами України, остання не може їх зареєструвати за місцем свого проживання, внаслідок чого вони обмежені в правах.

Так, з вищевказаною метою, 03.05.2017 року позивачка звернулася в Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради із заявами про реєстрацію місця проживання своїх малолітніх дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_2 однак отримала відмову (а.с. 8-9), однак їй було в цьому відмовлено в зв`язку з тим,що відсутня згода батька малолітніх дітей (а.с.8,9).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена рганом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно з п 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. №1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421 (далі по тексту - Порядок № 1077), для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Пунктом 2.3 Порядку № 1077 встановлено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода друтого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки. До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім`я по батькові, стать, дата і місце народження).

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 (далі по тексту - Правила № 207), також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день вернених особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п.13 Правил № 207).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як зазначено у статті 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 ст. 10 Конвенції про права дитини , батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов`язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Хабровські проти України» від 17.01.2016 року суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному дотриманню права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між сонкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава сористується певною свободою розсуду.

Крім того, суд послідовно встановлював, що позитивний обов`язок держави за статтею 8 Конвенції включає в себе право батьків на доступ до засобів, що дають їм можливість юзз`еднатися з їхніми дітьми, та обов`язок національних органів вживати таких засобів. Проте обов`язок національних органів вживати таких засобів не є абсолютним, оскільки возз`єднання одного з батьків із дітьми, які певний час проживали разом з іншим із батьків, може не відбутися відразу, а може вимагати підготовчих заходів. Будь-який обов`язок застосовувати примус у цій сфері повинен обмежуватися, оскільки повинні враховуватися інтереси та права і свободи усіх причетних, а конкретніше - слід чинити в найкращих інтересах дитини та з дотриманням її права за статтею 8 Конвенції.
Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України "Про охорону дитинства" (Преамбула Закону).
Відповідно до статті 18 вказаного Закону Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину , для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України , законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції «Про права дитини», батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.9 Конвенції ООН « Про права» дитини» передбачає випадки, в яких дитина дитина може бути розлучена з батьками чи з одним з батьків, і до таких ситуацій відноситься розірвання шлюбу між батьками чи проживання батьків окремо.

У відповідності до принципу 6 Декларації прав дитини , прийнятою 20 листопада 1959 року Резолюция 1386 (XIV) Генеральной Ассамблеи ООН, малолітню дитину не слід розлучати з своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини.

За таких обставин, суд вважає,що відмова в реєстрації неповнолітніх дітей позивачки є недостатньо вмотивованою і такою,що порушує в першу чергу, права неповнолітній дітей, в інтересах яких до відповідача звернулась позивачка. Адже відсутність реєстрації дітей, обмежує їх права, в тому числі на навчання. За таких обставин суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача, і повне задоволення позовних вимог позивачки.

На підставі ст.33 Конституції України, Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини , прийнятою 20 листопада 1959 року, Резолюція 1386 (XIV) Генеральной Ассамблеи ООН, Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання»,ЗУ «Про охорону дитинства» та керуючись ст.ст.18,71,122 ч.4, ст.128 ч.6,158 - 163, 167, 186 КАС України ,-

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити.

Скасувати рішення Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради від 03.05.2017 року про відмову в реєстрації місця проживання малолітніх дітей (громадян України): ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради зареєструвати: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду Львівської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Веселов В. М.