Справа № 826/11798/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
за участю секретаря Лісник Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач) про:
1) визнати незаконними дій МВС України щодо не надання позивачу статусу учасника бойових дій;
2) зобов`язання МВС України надати позивачу статус учасника бойових дій.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії МВС України щодо не надання позивачу статусу учасника бойових дій з підстав, вказаних у листі від 30.06.2016 р. № 23/3-Т-237, та зобов`язано МВС України повторно розглянути заяву позивача про надання статусу учасника бойових дій, з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача і зобов`язання його надати позивачу статус учасника бойових дій, так як, на думку апелянта, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.04.2016 р. у справі № 158/170/16-ц (провадження №2-о/0158/9/16), яке набрало законної сили 11.05.2016 р., встановлено факт участі позивача у бойових діях під час антитерористичної операції в зоні проведення АТО в період з 10.06.2014 р. по 02.04.2015 р. у складі батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шахтарськ» ГУ МВС України в Дніпропетровській області та роти патрульної служби міліції особливого призначення «Торнадо» ГУ МВС України у Луганській області в Донецькій та Луганській області.
Позивач звернувся до МВС України із заявою від 01.06.2016 р. про визнання його учасником бойових дій та надання відповідного посвідчення, яка, згідно зі штампом вхідної кореспонденції Управління у справах учасників антитерористичної операції МВС України, надійшла 15.06.2016 р. за вх. №Т-237.
Управлінням у справах учасників антитерористичної операції МВС України було проведено перевірку щодо наявності підстав для надання позивачу статусу учасника бойових дій, за результатами якої складено висновок від 30.06.2016 р. про відсутність підстав для надання позивачу вказаного статусу у зв`язку з відсутністю визначених законодавством документів, які б свідчили про його безпосередню участь в проведенні АТО у складі підрозділів ГУ МВС України.
Листом від 30.06.2016 р. № 23/3-Т-237 Управлінням у справах учасників антитерористичної операції МВС України за результатами розгляду заяви позивача щодо надання статусу учасника бойових дій позивача було повідомлено про відсутність правових підстав для надання йому статусу учасника бойових дій, оскільки надані ним документи не містять достатніх доказів про безпосередню участь у проведенні АТО у складі підрозділів МВС України на території Донецької і Луганської областей.
Позивач, вважаючи незаконними дії відповідача щодо ненадання йому статусу учасника бойових дій, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колегія встановила, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки відповідача, з яких позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, є необґрунтованими і такі дії відповідача є протиправними, а підставою для ухвалення постанови в частині відмови в задоволенні позову стала передчасність таких позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі Порядок № 413).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, закріплено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Згідно з п.п. 2, 4, 5 Порядку № 413 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, статус учасника бойових дій надається:
військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).
Рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається:

комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС;

міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Відповідно до п.п. 6, 8 Порядку № 413 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу розташоване безпосередньо у районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками установ, закладів подаються на розгляд комісії у місячний строк після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або установи, закладу чи призначення їх на відповідні посади.

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та у місячний строк з дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів з метою подальшого доопрацювання.

Комісії інформують у місячний строк Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, за формою згідно з додатком 3.

Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, та у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та у місячний строк з дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії.

У разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Отже, законодавством визначено чіткий та послідовний порядок вирішення МВС України питання про надання особі статусу учасника бойових дій у зв`язку з участю в АТО.

При цьому, зазначене питання вирішується шляхом прийняття комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій МВС України відповідного рішення.

Виходячи з викладеного, колегія суддів встановила, що висновок за результатами перевірки за зверненням позивача щодо надання йому статусу учасника АТО складено одноособово головним спеціалістом УСУАТО МВС України, погоджено начальником відділу по роботі з УБД УСУАТО МВС України та затверджено начальником УСУАТО МВС України /Т.1 а.с.84-87/, а не комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій МВС України в Порядку № 413.

За результатами вказаної перевірки листом від 30.06.2016 р. 23/3-Т-237 позивача повідомлено про відсутність підстав для надання йому статусу учасника бойових дій /Т.1 а.с.88/, а не рішенням, яке у відповідності до п. 4 Порядку № 413 приймається комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій МВС України.

Таким чином, відповідачем не було дотримано порядку розгляду і вирішення питання про надання позивачу зазначеного статусу за його заявою.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавством не визначено виключний перелік документів, якими має бути підтверджено факт участі особи в бойових діях в зоні АТО і в даному випадку такі обставини щодо позивача в період з 10.06.2014 р. по 02.04.2015 р. встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили та у відповідності до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, є обов`язковим до виконання, а отже, є належним доказом і підлягає врахуванню відповідачем при вирішенні питання про надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції, посилання УСУАТО у висновку, складеному за результатами перевірки, на те, що вказаним рішенням МВС України не було зобов`язано визнати позивача учасником бойових дій, а також на наявність в ньому описок та неточностей, є не обґрунтованими і не спростовують обов`язку відповідача враховувати дане рішення і встановлені ним обставини при прийнятті рішення щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Крім того, незгода особи, зокрема суб`єкта владних повноважень, із судовим рішенням є підставою для його оскарження до вищестоящого суду, а виявлення помилок чи описок для звернення до відповідного суду із заявою про їх виправлення, а не для його невизнання.

Судова колегія також зазначає й те, що в листі-відповіді від 30.06.2016 р. 23/3-Т-237 на звернення позивача відповідачем взагалі не вказано жодних підстав, з яких ним не було враховано вищезазначеного судового рішення, а також не визначено, які ж саме документи позивач має подати для встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для визнання протиправними дій МВС України щодо не надання позивачу статусу учасника бойових дій з підстав, вказаних у листі від 30.06.2016 р. № 23/3-Т-237, та необхідності задоволення позовних вимог, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України, яка надає суду право вийти за їх межі, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання статусу учасника бойових дій, з урахуванням висновків суду.

При цьому, судова колегія вважає, що обрання судом першої інстанції саме такого способу захисту порушеного права позивача та відмова в решті позову щодо зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій є доцільним та обґрунтованим за даних обставин і відповідає вимогам ст. 2 КАС України та не створює втручання у дискреційні повноваження МВС України щодо розгляду вказаного питання в Порядку № 413 та прийняття відповідного рішення, яке наразі відсутнє.

Водночас, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Доводи апелянта про те, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою в частині відмови в позові, спростовуються матеріалами справи, а саме безпосередньо мотивувальною частиною оскаржуваного судового рішення.

Посилання апелянта на те, що він не може самостійно надати відповідачу необхідні документи, підтверджуючі його участь в бойових діях в зоні АТО, у зв`язку з чим він і звертався до суду для встановлення відповідного факту і таке судове рішення набрало законної сили, колегія суддів вважає обґрунтованими та приймає до уваги. Однак, зазначені доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в частині обрання способу захисту порушення права та відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивача статус учасника бойових дій.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2017 року без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 травня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст.160 КАС України, виготовлено 26 червня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.