Справа № 826/11285/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 травня 2017 року 14:20 справа №826/11285/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг"
доДержавної авіаційної служби України
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, скасування наказу
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Медінжиніринг") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної авіаційної служби України (далі по тексту - відповідач), в якій просить суд: 1) визнати неправомірними дії відповідача по розгляду заяви позивача про проведення сертифікації технічних засобів захисту цивільної авіації, а саме щодо портативного детектора слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer НS-Н150, виробництва Implant Sciences, США; 2) зобов'язати відповідача провести випробування (тестування) портативного детектора слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer НS-Н150 від актів незаконного втручання виробництва Implant Sciences, США на заводі виробника та скласти Протокол випробування (тестування) технічних засобів захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання; 3) визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу Державної авіаційної служби України від 02 липня 2015 року №381; 4) зобов'язати відповідача видати позивачу сертифікат відповідності №031 на детектор слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-В 220.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/11285/16, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 26 жовтня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2014 року позивач звернувся до Державної авіаційної служби України з заявою №141028-01 щодо отримання сертифіката відповідності на технічні засоби захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання виробництва Implant Sciences Corporation, США, а саме: на детектор слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-B 220 та портативний детектор слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer HS-H150.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо розгляду вищезазначеної заяви позивача є неправомірними, оскільки, станом на день звернення до суду відповідач не повідомив про результати розгляду заяви позивача, жодного сертифіката не видав, не відмовив у видачі сертифіката, через що позивач позбавлений можливості вести господарську діяльність, пов'язану з реалізацією на території України, зокрема в аеропортах, портативних та переносних детекторів вибухових речовин Quantum Sniffer, виробництва Implant Sciences, США.

Відповідач у письмових запереченнях на адміністративний позов проти адміністративного позову заперечив в повному обсязі, посилаючись на те, що всі необхідні дії вчинено відповідачем з дотриманням процесуальних строків, процедура випробування обладнання уже здійснена, а той факт, що позивач не отримав сертифікат не є підставою вважати дії відповідача противною бездіяльністю.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини десятої статті 87 Повітряного кодексу України технічні засоби захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання повинні бути сертифіковані уповноваженим органом з питань цивільної авіації. Правила сертифікації цих засобів визначаються авіаційними правилами України.

Згідно частини другої статті 13 Повітряного кодексу України сертифікат видається після здійснення процедури сертифікації, у ході якої перевіряється довгострокова здатність суб'єкта або об'єкта авіаційної діяльності до безпечного виконання дозволеного виду діяльності або функцій у галузі цивільної авіації.

Пунктом 1 Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року №520 (далі по тексту - Положення №520), передбачено, що Державна авіаційна служба (Державіаслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Відповідно до пункту 3 Положення №520 основними завданнями Державіаслужби є: 1) реалізація державної політики у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України; 2) внесення пропозицій Міністрові інфраструктури щодо забезпечення формування державної політики у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України; 3) організація використання повітряного простору України; 4) здійснення державного контролю та нагляду за безпекою цивільної авіації, нагляду за забезпеченням аеронавігаційного обслуговування.

Згідно пункту 10 частини четвертої Положення №520 Державіаслужба відповідно до покладених на неї завдань бере участь у проведенні випробувань та прийнятті в експлуатацію авіаційної наземної техніки, аеродромного обладнання, наземних засобів зв'язку, навігації та спостереження (радіотехнічного забезпечення), що використовуються для обслуговування повітряного руху, метеорологічного, радіотехнічного та аеронавігаційного забезпечення діяльності цивільної авіації, а також проводить сертифікацію технічних засобів захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання.

Встановлення процедур, що застосовуються при сертифікації технічних засобів захисту цивільної авіації (ЦА) від актів незаконного втручання (АНВ) для визначення їх відповідності державним стандартам України, визначено Правилами сертифікації технічних засобів захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання, які затверджено Наказом Міністерства інфраструктури України від 26 травня 2014 року №214 (далі по тексту - Правила №214).

Відповідно до пункту 1.3 Правил №214 сертифікат відповідності - документ, який видається виробнику згідно з цими Правилами та свідчить про те, що технічні засоби захисту ЦА від АНВ відповідають встановленим в Україні державним стандартам, іншим нормативним документам; технічні засоби захисту ЦА від АНВ - спеціальне обладнання, призначене для самостійного використання або використання як частини будь-якої системи для забезпечення захисту ЦА від АНВ.

Згідно пункту 2.1 Правил №214 виробник або його уповноважений представник (далі - заявник) з метою отримання сертифіката відповідності на технічні засоби захисту ЦА від АНВ подає заяву на ім'я керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації (додаток 1), до якої додаються оригінали чи завірені копії (у тому числі в перекладі українською або англійською мовою) таких документів: документа про підтвердження відповідності на технічні засоби захисту ЦА від АНВ щодо відповідності їх встановленим стандартам, іншим нормативним документам; стандартів (технічних умов) на технічні засоби захисту ЦА від АНВ; протоколів випробувань (тестувань) технічних засобів захисту ЦА від АНВ; сертифіката системи якості виробника; документа про підтвердження реєстрації виробника в країні його місцезнаходження; листа виробника, в якому міститься інформація про його уповноваженого представника в Україні; примірника товаросупровідної документації.

Пунктом 2.2 Правил №214 встановлено, що заява, реєструється в центральному органі виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, в день її надходження.

Згідно пункту 2.3 Правил №214 заява розглядається за умови подання повного комплекту документів та сплати державних зборів за сертифікацію згідно з вимогами Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року №819.

Відповідно до пункту 2.4 Правил №214 після реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, призначає комісію з розгляду заяви та виконання встановлених цими Правилами процедур з визначення відповідності технічних засобів захисту ЦА від АНВ вимогам державних стандартів України, інших нормативних документів. Склад комісії затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації.

Пунктом 2.5 Правил №214 визначено, що сертифікація технічних засобів захисту ЦА від АНВ представниками відповідної комісії центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, здійснюється таким чином: попереднє оцінювання заяви та документів, що до неї додаються; випробування (тестування) технічних засобів захисту ЦА від АНВ, у тому числі на виробництві; оформлення акта сертифікаційної перевірки за результатами роботи комісії та підготовка рішення про видачу або відмову у видачі сертифіката відповідності; оформлення та видача сертифіката відповідності; нагляд за технічними засобами захисту ЦА від АНВ під час їх експлуатації з метою забезпечення дотримання вимог державних стандартів України, інших нормативних документів, зазначених у сертифікаті відповідності.

Відповідно до пункту 2.6 Правил №214 попередній розгляд заяви та документів, що до неї додаються, здійснюється протягом 10 робочих днів з дня реєстрації їх у центральному органі виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації.

Згідно пункту 3.1 Правил №214 за результатами попереднього оцінювання заяви та документів, що додаються до неї, комісією приймається рішення про можливість проведення випробування (тестування) технічних засобів ЦА від AHB.

Таким чином, лише після опрацювання заяви та встановлення подання заявником усіх необхідних документів, комісією приймається рішення про можливість переходу до наступного етапу, тобто, проведення випробування (тестування) технічних засобів.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що прийняття рішення про випробування технічних засобів свідчить про повне опрацювання заяви та доданих до неї документів, та встановлення наявності повного комплекту документів, які необхідні для переходу до наступного етапу сертифікації та прийняття рішення щодо видачі сертифікату.

Згідно пункту 3.8 Правил №214 результати випробування (тестування) оформлюються протоколом випробування (тестування) технічних засобів цивільної авіації від актів незаконного втручання.

Додатком №3 до Правил №214 встановлено форму та зміст протоколу випробувань (тестування) технічних засобів захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання.

Відповідно до пункту 4.1. Правил №214 за результатами випробування (тестування) технічних засобів захисту ЦА від АНВ та оформлення всіх документів, передбачених цими Правилами, комісією складається акт сертифікаційної перевірки (далі - акт), в якому містяться рекомендації щодо рішення про видачу або мотивовану відмову у видачі сертифіката відповідності у разі негативних результатів випробування (тестування) технічних засобів захисту ЦА від АНВ. Відмова у видачі сертифіката відповідності повинна бути мотивована.

Згідно пункту 4.2 Правил №214 акт та матеріали перевірки подаються керівнику центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, для прийняття відповідного рішення.

Пунктом 4.3 Правил №214 встановлено, що на підставі поданих комісією документів керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації, приймається рішення щодо видачі сертифіката відповідності, яке оформлюється наказом.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм законодавства у сфері сертифікації слідує, що після проведення випробування (тестування) технічних засобів захисту ЦА від АНВ Державіаслужба повинна прийняти рішення щодо видачі або відмови у видачі сертифіката відповідності, продовження строків розгляду заяви, подання додаткових документів або висновків, проведення повторного випробування або додаткового випробування чинним законодавством не передбачено.

Матеріали справи підтверджують, що 18 серпня 2014 року між позивачем та Компанією Implant Sciences (США) укладено дистриб'юторську угоду, відповідно до умов якої позивач набув статусу офіційного представника Компанії Implant Sciences (США) в Україні та набув право реалізовувати продукцію - детектори слідів вибухових та наркотичних речовин на території України.

28 жовтня 2014 року на підставі положення чинного законодавства позивач звернувся до відповідача із заявою №141028-01 щодо отримання сертифіката відповідності на технічні засоби захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання виробництва Implant Sciences Corporation, США, а саме: на детектор слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-B 220 та портативний детектор слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer HS-H150.

Як уже зазначалося вище, відповідно до пункту 2.6 Правил №214 попередній розгляд заяви та документів, що до неї додаються, здійснюється протягом 10 робочих днів з дня реєстрації їх у центральному органі виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики в галузі цивільної авіації.

Таким чином, строк попереднього розгляду заяви позивача закінчився 11 листопада 2014 року, проте, у визначений законодавство строк позивача не повідомлено про попередній розгляд його заяви від 28 жовтня 2014 року, будь-які дії відповідачем не вчинено, комісія не створена, жоден етап сертифікації, передбачений пунктом 2.5 Правил №214, не виконано.

Докази виконання відповідачем вищезазначених вимог чинного законодавства та вчинення дій проведення сертифікації відповідно до визначених пунктом 2.5 Правил №214 етапів до 11 листопада 2014 року до суду не надано, що свідчить про протиправність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача від 28 жовтня 2014 року №141028-01.

31 березня 2015 року позивач звернувся із листом до відповідача, в якому просив надати роз'яснення щодо причини затримки розгляду заяви від 28 жовтня 2014 року №141028-01 та просив повідомити про подальші дії підприємства для отримання сертифіката відповідності.

02 квітня 2015 року відповідач листом повідомив позивача, що поданого позивачем з заявою пакету документів достатньо для розгляду заяви та повідомив про необхідність проведення випробувань технічних засобів. Відповідач в листі повідомив контактні дані відповідального за організацію випробувань співробітника.

Як наслідок, вищезазначеним листом відповідач підтвердив подання позивачем усіх необхідних для сертифікації технічних засобів документів, проведення попереднього оцінювання заяви та можливість переходу до наступного етапу сертифікації - випробування (тестування).

Як стверджує позивач, що не заперечується відповідачем, в травні 2015 року, за рахунок коштів позивача, працівники відповідача відряджені до США - до заводу-виробника детекторів, з метою проведення сертифікаційних випробувань, а саме для: аудиту лінії виробництва ТЗ та проведення випробувань об'єктів сертифікації.

За результатами випробування (тестування) зазначених у заяві від 28 жовтня 2014 року обох детекторів членами комісії та представником виробника складено протокол випробування (тестування) технічних засобів захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання на відповідність Державній програмі авіаційної безпеки цивільної авіації від 19 травня 2015 року, який містить посилання на випробування лише детектора слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-B 220.

Проте, акт від 10 червня 2015 року, який складено за результатами випробувань, які проведені на заводі виробника, підтверджує, що відповідачем проведенні випробування обох детекторів, які зазначені в заяві позивача від 28 жовтня 2014 року.

Згідно акта від 10 червня 2015 року комісія відповідача запропонувала видати компанії Implant Sciences Corporation (США) сертифікат відповідності на настільний детектор слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-B 220, що відповідає стандарту ЄКЦА для проведення догляду категорії "пасажири" та відповідає системних характеристикам, строком на 2 роки, питання видачі сертифіката відповідності на портативний детектор слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer НS-Н150, комісія запропонувала вирішити після проведення дослідної експлуатації зазначеного детектора з урахуванням місцевих умов в одному з аеропортів України та отримання позитивних результатів.

Судом встановлено, що зміст протоколу від 19 травня 2015 року не відповідає встановленій Правилами №214 формі та змісту, протоколом не передбачено ні державних стандартів України, ні інших нормативних документів, на відповідність яким проводилися випробування (тестування) технічних засобів захисту цивільної авіації актів незаконного втручання. Державна програма авіаційної безпеки цивільної авіації, зазначена в якості державних стандартів, не містить жодних стандартів, яким мають відповідати детектори слідів вибухових та наркотичних речовин, які є предмет тестування. Також протокол не містить колонки "Вимоги стандарту", натомість містить колонку "Заявлені вимоги". Протоколом не встановлено, чи відповідають заявлені вимоги вимогам стандарту.

Вищезазначені висновки також містяться у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі №826/26759/15, в якій брали участь позивач та відповідач, та, як наслідок, відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.

Протокол від 19 травня 2015 року не містить взагалі посилання на проведення випробування детектора слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-B 220, хоча акт від 10 червня 2015 року підтверджує проведення випробувань обох детекторів.

Зміст акта від 10 червня 2015 року не відповідає вимогам пункту 4.1 Правил №214, оскільки не містить рекомендації щодо рішення про видачу або мотивовану відмову у видачі сертифіката відповідності на детектор слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer НS-Н150.

Таким чином, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що протокол від 19 травня 2015 року та акт від 10 червня 2015 року не відповідають встановленим законодавством вимогам, а отже, складені з порушеннями, що свідчить про неправомірні дії відповідача під час розгляду заяви позивача від 28 жовтня 2014 року.

Проте, позовна вимога про зобов'язання відповідача провести випробування (тестування) портативного детектора слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer НS-Н150 від актів незаконного втручання виробництва Implant Sciences, США на заводі виробника та скласти протокол випробування (тестування) технічних засобів захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання не підлягає задоволенню, оскільки акт від 10 червня 2015 року підтверджує проведення випробувань обох детекторів.

Проведення повторного випробування або додаткового випробування чинним законодавством не передбачено.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Вищий адміністративний суд України в Постанові Пленуму "Про судове рішення в адміністративній справі" від 25 травня 2013 року №7 в абзаці першому пункту 10.3. зазначив, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до увагу визнання судом неправомірних дій відповідача під час оформлення протоколу від 19 травня 2015 року та акту від 10 червня 2015 року, які складені за результатами випробування детектора Quantum Sniffer HS-Н150, колегія суддів вважає за можливе зобов'язати відповідача оформити протокол від 19 травня 2015 року та акт від 10 червня 2015 року, які складені за результатами випробування обох детекторів, які зазначені в заяві позивача від 28 жовтня 2014 року, відповідно до вимог Правил №214.

Як уже зазначалося вище, з аналізу норм законодавства у сфері сертифікації слідує, що після проведення випробування (тестування) технічних засобів захисту ЦА від АНВ Державіаслужба повинна прийняти рішення щодо видачі або відмови у видачі сертифіката відповідності, висновки про що мають міститися в акті за результатами випробування (тестування), продовження строків розгляду заяви, подання додаткових документів або висновків, проведення повторного випробування або додаткового випробування чинним законодавством не передбачено.

Пунктом 2 оскаржуваного Наказу відповідача від 02 липня 2015 року №381 зазначено, що питання щодо видачі сертифіката відповідності на портативний детектор слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer HS-H150 вирішиться після проведення його дослідної експлуатації з урахуванням місцевих умов в одному із аеропортів України та отримання позитивних результатів.

У постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі №826/26759/15, в якій брали участь позивач та відповідач, встановлено, що "... ані Акт, а ні кінцевий розпорядчий документ - Наказ, не містили в собі рекомендації відмовити у видачі сертифікату відповідності на портативний детектор слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer HS-H150.

Приймаючи рішення щодо видачі сертифікату, чинним законодавством не передбачено відкладення розгляду питання на більш тривалий термін. Більш того, Правилами не передбачено проведення дослідної експлуатації технічного засобу в процедурі сертифікації. Тим самим, п. 2 Наказу Відповідача суперечить вимогам чинного законодавства."

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги положення статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що пункт 2 оскаржуваного Наказу відповідача суперечить вимогам чинного законодавства та має бути скасований, а позовні вимоги в цій частині задоволені.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача видати ТОВ "Медінжиніринг" Сертифікат відповідності №031 на детектор слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-В 220 необхідно зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 наказу відповідача від 02 липня 2015 року №381 прийнято рішення про оформлення та видачу сертифікату відповідності на технічні засоби індивідуального захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання виробництва Implant Sciences Corporation, а саме на детектор слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-B 220, що відповідає стандарту ЄКЦА для проведення догляду категорії "пасажири" і відповідає необхідним характеристикам.

Чинним законодавством не передбачено обов'язку відповідача вручати безпосередньо заявнику сертифікат відповідності після прийняття рішення про його видачу.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що сертифікат відповідності на детектор слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-B 220 можна вважати виданим.

Вищезазначені висновки також містяться у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року у справі №826/26759/15, в якій брали участь позивач та відповідач, та, як наслідок, відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню.

Отже, позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

В частині дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як стверджує позивач 14 березня 2016 року в процесі розгляду адміністративної справи №826/26759/15 відповідачем наданий відзив, зі змісту якого позивач дізнався про наявність наказу від 02 липня 2015 року №381.

Докази, які б спростовували вищезазначене твердження позивача відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Докази обізнаності позивача про прийняття оскаржуваного наказу до 14 березня 2016 року матеріали справи не місять.

Посилання відповідача на те, що відповідно до журналу видачі разових перепусток за 06 липня 2015 року вбачається, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - представники позивача знаходилися в адмінбудівлі Міністерства інфраструктури, а саме були на зустрічі у ОСОБА_3, який на той час займав посаду заступника Голови Державної авіаційної служби України, а також неодноразово були присутні на нарадах з керівництвом Державної авіаційної служби України, як наслідок дізналися про прийнятий наказ від 02 липня 2015 року №381 саме 06 липня 2015 року, не беруться судом до уваги, оскільки не підтверджують обізнаність позивача про прийняття відповідачем наказу від 02 липня 2015 року №381 або вручення позивачеві копії вищезазначеного наказу до 14 березня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем частково доведено правомірність та обґрунтованість дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Медінжиніринг" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної авіаційної служби України по розгляду заяви позивача про проведення сертифікації технічних засобів захисту цивільної авіації, а саме щодо портативного детектора слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer НS-Н150, виробництва Implant Sciences, США.

3. Зобов'язати Державну авіаційну службу України оформити протокол від 19 травня 2015 року та акт від 10 червня 2015 року, які складені за результатами випробувань детектора слідів та парів вибухових речовин Quantum Sniffer НS-Н150 та детектора слідів вибухових та наркотичних речовин Quantum Sniffer QS-В 220, які зазначені в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" від 28 жовтня 2014 року №141028-01, відповідно до вимог Правил сертифікації технічних засобів захисту цивільної авіації від актів незаконного втручання, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26 травня 2014 року №214.

4. Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Державної авіаційної служби України від 02 липня 2015 року №381.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

6. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінжиніринг" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 756,00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної авіаційної служби України.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов