Справа № 815/1802/17
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1802/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом виробничо-комерційної фірми в формі товариства з обмеженою відповідальністю Мегаполіс до Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 17.01.2017р.,

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 червня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов виробничо-комерційної фірми в формі товариства з обмеженою відповідальністю Мегаполіс до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області:

№ НОМЕР_1 від 17.01.2017 р., згідно якого зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11 080 469 грн.;

№ НОМЕР_2 від 17.01.2017 р., згідно якого нарахований податок на додану вартість в сумі 2 101 091 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 1 050 546 грн.;

№ НОМЕР_3 від 17.01.2017 р., згідно якого зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в сумі 34741 грн.

Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання 21.06.2017 р., суд згідно ст.52 КАС України допустив заміну відповідача ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на Чорноморську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності виробничо-комерційної фірми в формі товариства з обмеженою відповідальністю Мегаполіс (далі - ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" ) у періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству. Так, позивач вказав, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтверджують здійснення господарських операцій з ТОВ «Дорбуд-Юг», ТОВ «Ламорис Інвест», ТОВ «Будпром-Інвест», ТОВ «Бетраст», ТОВ «Стайлекс», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у письмових запереченнях (т. 2, а.с. 21-43).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Одеській області на підставі п.78.1.4 п. 78.1 ст.78 ПК України, відповідно до наказу в.о. начальника ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № 515 від 01.12.2016р., направлення на перевірку № 732/01-045 від 01.12.2016 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток за період 1, 2, 3 квартали 2016 року.

За наслідками перевірки складено акт № 2464/15-03-14-00/31502803 від 15.12.2016 р. (т.1, а.с. 13-72), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

пп. 16.1.2, пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ПК України; ст.1, п.1, п.2, п.3, п.4, п.5, п.6, п.7 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток всього у сумі 11080469 грн., в тому числі за три квартали 2016р.;

п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 101 091 грн., в тому числі:

січень 2016р. на суму 83333 грн.;

лютий 2016р. на суму 475778 грн.;

травень 2016р. на суму 116883 грн.;

червень 2016р. на суму 820000 грн.;

липень 2016р. на суму 331707 грн.;

серпень 2016р. на суму 268628 грн.;

вересень 2016р. на суму 4762 грн.

та завищення від'ємного значення р. 21 у сумі 34741 грн., у тому числі за вересень 2016 року.

За результатами перевірки ОСОБА_3 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_1 від 17.01.2017 р., яким ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11 080 469 грн. (т.1, а.с. 10);

№ НОМЕР_2 від 17.01.2017 р., яким ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 3151637,00 грн., з яких 2101091,00 грн. за податковими зобовязаннями та 1050546,00 за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1, а.с. 11);

№ НОМЕР_3 від 17.01.2017 р., яким ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" зменшено розмір відємного значення податку на додану вартість в сумі 34741,00 грн. (т.1, а.с. 12).

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями контролюючого органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.78.1.4 п. 78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності, зокрема, такої підстави: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Судом встановлено, що копії наказу ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № 515 від 01.12.2016р., направлення на перевірку № 732/01-045 від 01.12.2016 р. щодо проведення позапланової виїзної документальної перевірки 02.12.2016 р. вручено під розписку головному бухгалтеру ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" ОСОБА_4.

Судом встановлено, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_3 від 17.01.2017р. є порушення п. 198.1, п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 101 091 грн., в тому числі: січень 2016р. на суму 83333 грн.; лютий 2016р. на суму 475778 грн.; травень 2016р. на суму 116883 грн.; червень 2016р. на суму 820000 грн.; липень 2016р. на суму 331707 грн.; серпень 2016р. на суму 268628 грн.; вересень 2016р. на суму 4762 грн.

Згідно п.п. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, за період з 01.01.2016р. по 30.09.2016р. ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" задекларовано податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету у сумі 575189,00 грн. та/або податку, що підлягає (підлягав) бюджетному відшкодуванню у сумі 0 грн. (т.1, а.с. 69).

Перевіркою повноти нарахування та визначення сум податку на додану вартість за період з 01.01.2016р. по 30.09.2016р. встановлено його заниження на суму 2101091 грн. та завищення від'ємного значення р. 21 у сумі 34741 грн., у тому числі за вересень 2016 року (т.1, а.с. 69-70).

Згідно акта перевірки, основними підставами для висновку щодо порушень позивачем податкового законодавства у періоді, що перевірявся, послугувало встановлення посадовими особами контролюючого органу, що до складу податкового кредиту позивачем віднесено суми ПДВ з вартості придбаних робіт/товарів у контрагентів, що за наслідками аналізу наявної в органах ДФС інформації мають ознаки «фіктивності», не надавали фінансову звітність, щодо яких відсутня інформація про наявність основних фондів, виробничих запасів, трудових ресурсів, в звязку з чим контролюючий орган дійшов висновку про неможливість встановити реальність господарських операцій та підтвердити факт виконання робіт наявним трудовим та матеріальним ресурсом.

Перевіряючи законність віднесення ПДВ за податковими накладними, отриманими від контрагентів позивача до складу податкового кредиту за період, що перевірявся, суд виходить з наступного.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС", зокрема, є: Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

02.02.2016р. між ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (генпідрядник) та ТОВ «Дорбуд-Юг» (субпідрядник) укладено договір №14, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, субпідрядник бере на себе зобовязання власними силами та засобами, на власний ризик виконати за завданням генпідрядника згідно погодженої проектної документації частину будівельно-монтажних робіт на наступних обєктах будівництва:

«Реконструкція портового зернового терміналу (ПЗТ) ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» обємом до 100 тис. тонн, розташованому за адресою: м. Одеса, ОМТП»;

«Ремонтно-будівельні роботи на виробничо-складському комплексі, розташованому за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатово, 18-19 км Окружної дороги»»;

«Ремонт приміщень торгового комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Карла Маркса, 17/102Н», а генпідрядник зобовязується забезпечити доступ до обєктів, на яких виконуються роботи, створити генпідряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти виконані роботи та повністю їх оплатити (т.1, а.с. 207-208).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних: №19 від 16.02.2016 р., №22 від 16.02.2016 р., №17 від 16.02.2016 р., №14 від 16.02.2016 р., №26 від 16.02.2016 р., (т. 4, а.с. 173-175, 183-184).

19.01.2016р. між ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (генпідрядник) та ТОВ «Дорбуд-Юг» (субпідрядник) укладено договір № 8, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, субпідрядник бере на себе зобовязання власними силами та засобами, на власний ризик виконати за завданням генпідрядника згідно погодженої проектної документації частину будівельно-монтажних робіт на обєкті: «Реконструкція цеху гідрогенізації в цех рафінації та дезодорації на Мелітопольському олійноекстраційному заводі, розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 31», а генпідрядник зобовязується забезпечити доступ до обєкта, на якому виконуватимуться роботи, створити генпідряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти виконані роботи та повністю їх оплатити (т.1, а.с. 209-210).

На підтвердження факту виконання будівельно-монтажних робіт згідно з договором №8 від 19.01.2016р. позивачем надано засвідчені копії актів виконаних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма № КБ-3) (т.1, а.с. 211-250; т. 2, а.с. 1-3).

На підтвердження факту оплати згідно вказаного договору позивачем надано до суду засвідчену копію банківської виписки по рахунку № 9300 (т. 2, а.с. 118).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних: №18 від 16.02.2016 р., №23 від 16.02.2016 р., №25 від 16.02.2016 р., №40 від 24.02.2016 р., №39 від 24.02.2016 р., №6 від 29.01.2016 р., №13 від 16.02.2016 р., №16 від 16.02.2016 р. (т. 4, а.с. 172, 176-182).

На підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ «Ламорис Інвест» позивачем надано до суду засвідчені копії додаткової угоди до договору № 68 від 20.05.2017р., довідки про вартість виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-3), карточки рахунку 631 (т.1, а.с. 118-120).

Згідно додаткової угоди від 24.07.2016р. до договору № 68 від 20.05.2017р. (т.1, а.с. 120) в звязку зі зміною повного та скороченого найменування юридичної особи субпідрядника, внесено зміни до договору № 68 від 20.05.2017р. При цьому сторони дійшли згоди вважати субпідрядником ТОВ «Конкорбуд» замість ТОВ «Ламорис Інвест», та юридична адреса залишилась без змін.

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних: №№ 1-2 від 02.06.2016 р. (т. 4, а.с. 147-148).

На підтвердження факту оплати згідно вказаного договору позивачем надано до суду засвідчену копію платіжного доручення № 937 від 02.06.2017р. (т. 2, а.с. 116).

01.06.2016р. між ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (замовник) та ТОВ «Будпром-Інвест» (підрядник) укладено договір підряду №16, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобовязується в установлений договором строк, відповідно до робочого проекту виконати будівельно-монтажні роботи на обєкті «Мелітопольський олійно-екстраційний завод», який знаходиться за адресою: м. Мелітополь Запорізької області, вул. Фрунзе, 31, а замовник зобовязується прийняти виконані роботи і повністю оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору (т. 1, а.с. 125-128).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних: №№ 54-59 від 13.06.2016 р. (т. 4, а.с. 149-155).

На підтвердження факту виконання будівельно-монтажних робіт згідно з договорами №16 від 01.06.2016р. та № 22 від 25.07.2016р. позивачем надано засвідчені копії актів виконаних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-3) (т.1, а.с. 129-172).

На підтвердження факту здійснення оплати згідно вищевказаного договору позивачем надано до суду засвідчені копії карточки рахунку 631; платіжних доручень, банківської виписки по рахунку № 9300 (т.1, а.с. 173-193; т.2, а.с. 119-122).

Судом встановлено, що між ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (замовник) та ТОВ «Будпром-Інвест» (підрядник) укладено договір підряду № 22 від 25.07.2016р., відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобовязується в установлений договором строк, відповідно до робочого проекту виконати будівельно-монтажні роботи на обєкті «Зерновий термінал потужністю 1000 т/добу (30000т/місяць) Філії ДП УДЦТС Ліски Одеської залізниці», який знаходиться за адресою: с.Усатове Біляївського району Одеської області по вул. Залізничників, 14, а замовник зобовязується прийняти виконані роботи і повністю оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору (т. 1, а.с. 121-124).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних: № 481 від 29.08.2016 р., № 479 від 29.08.2016 р., № 478 від 29.08.2016 р., № 480 від 29.08.2016 р., № 363 від 27.07.2016 р., № 364 від 27.07.2016 р., № 386 від 27.07.2016 р., № 402 від 30.06.2016 р., № 230 від 24.06.2016 р., № 231 від 24.06.2016 р., № 232 від 24.06.2016 р., № 229 від 24.06.2016 р., № 228 від 24.06.2016 р., № 403 від 30.06.2016 р., № 400 від 30.06.2016 р., № 401 від 30.06.2016 р., (т. 4, а.с. 156-171).

Судом встановлено, що між ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (замовник) та ТОВ «БЕТРАСТ» (підрядник) укладено договір підряду № 1605/2016 від 16.05.2016р., відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобовязується в установлений договором строк, відповідно до робочого проекту виконати будівельно-монтажні роботи на обєкті «Дільниця підготовки зернових з пропускною потужністю 2000 тонн на добу ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл», який знаходиться за адресою: м.Одеса, Хаджибейська дорога, 4 (район полів фільтрації), а замовник зобовязується прийняти виконані роботи і повністю оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору (т. 1, а.с. 114-116).

На підтвердження факту виконання будівельно-монтажних робіт згідно з договором № 1605/2016 від 16.05.2016р. позивачем надано засвідчені копії актів виконаних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-3) (т.1, а.с. 94-113).

На підтвердження факту здійснення оплати згідно вищевказаного договору позивачем надано до суду засвідчену копію карточки рахунку 631 (т.1, а.с. 117-118).

Судом встановлено, що між ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (покупець) та ТОВ «СТАЙЛЕКС» (постачальник) укладено договір поставки № 79 від 10.05.2016р., відповідно до якого постачальник зобовязується партіями поставити продукцію виробничо-технічного призначення (будівельні матеріали в асортименті) покупцю, а останній прийняти та оплатити товар (т.2, а.с. 4- 5).

За наслідками вказаних правовідносин позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від контрагента податкових накладних: №№ 10-13 від 27.05.2016 р. (т. 4, а.с. 143-146).

На підтвердження факту поставки товару згідно договору № 79 від 10.05.2016р. позивачем надано до суду засвідчені копії видаткових накладних: №2705/4 від 27.05.2016р., №2705/3 від 27.05.2016р., №2705/2 від 27.05.2016р., №2705/1 від 27.05.2016р. (т.2, а.с. 6-9).

На підтвердження факту здійснення оплати згідно вищевказаного договору позивачем надано до суду засвідчену копію платіжного доручення № 3550 від 27.05.2017р. (т. 2, а.с. 10).

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні № 996-ХІV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Статтею 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Зокрема, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України№88 від 24.05.1995р., первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.п.2.15, 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам, а відтак, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, із системного аналізу вищеокреслених законодавчих положень вбачається, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти приймання передачі товарів (робіт, послуг), тощо), мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Також, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції.

За відсутністю факту придбання товарів, послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів (робіт, послуг) однією стороною, та їх отримання іншою стороною, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Так, в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011р. судом касаційної інстанції наголошено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому, приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції. Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

При цьому як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містити достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 р. № 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину. При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Таким чином, іншим визначеним законодавством обовязковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

В акті перевірки відповідач неодноразово робить висновки, що операції позивача з його контрагентами не мають реального товарного характеру.

Водночас, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання правочинів позивача з його контрагентами недійсними.

Таким чином, використання відповідачем інформації комп'ютерних баз «Архів електронної звітності», АІС «Податковий блок» тощо не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають обєкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Згідно ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.ч. 1-7 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Суд враховує, що позивачем надано копії первинних облікових документів у будівництві № КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та № КБ-3"Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати" по договорах підряду, укладених з контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено доказами, по взаємовідносинах позивача з його контрагентами здійснення господарських операцій достовірно підтверджено договорами, первинними обліковими документами у будівництві № КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та №КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати", іншими первинними документами, податковими накладними, які не мали будь-яких недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленим чинним законодавством вимогам, у зв'язку з придбанням робіт та товарів з метою подальшого використання їх в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит з ПДВ на підставі отриманих від вищезазначених контрагентів податкових накладних.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами того, що придбання робіт, товарів здійснювалось ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" з метою отримання доходу (прибутку) від подальшої їх реалізації та вказані операції спричинили реальні зміни майнового стану субєкта господарської діяльності. Відтак, висновок контролюючого органу про неможливість встановити реальність господарських операцій є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки контролюючого органу про безтоварність господарських операцій з його контрагентами обґрунтовані, серед іншого, посиланням на те, що операції не підтверджуються стосовно наявності трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання умов договорів, укладених позивачем з контрагентами, та, як наслідок, відсутні умови для отримання результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів.

Водночас, як встановлено судом, наведені припущення не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, чинним законодавством не встановлено обов'язку платника податків придбання будь-яких основних засобів (фондів), в той час, як у випадку виробничої необхідності підприємство має право залучати необхідні технічні засоби на договірних умовах.

Відповідно до ст.ст.46-49 ПК України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача, зазначені в акті перевірки, щодо юридичної дефектності первинних документів (т.1, а.с. 69), оскільки такі припущення не аргументовані, не підтверджені жодними доказами. Відповідач не вказав які саме документи є дефектними та в чому полягає їх дефектність.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

Зі змісту вказаних приписів вбачається, що право на податковий кредит виникає при наявності одночасно двох обовязкових умов: за умови придбання товарів (послуг) чи основних фондів з метою їх подальшого використання у власній господарській діяльності та при наявності податкової накладної, оформленої відповідно до вимог Кодексу. При цьому право на податковий кредит залежить від того, чи відбувся факт придбання товару або оплати за нього.

Згідно ст. 22 ПК України обєктом оподаткування можуть бути майно, доходи, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші обєкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство повязує виникнення у платника податку податкового обовязку.

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами п. 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Суд зазначає, що належних доказів, які б підтверджували викладені в акті висновки, відповідачем не надано. Зокрема, відповідачем не доведено факту безтоварності господарських операцій позивача з його контрагентами, не спростовано факту надання позивачем до перевірки первинних документів, на підтвердження правомірності формування податкового кредиту.

Актом перевірки позивача підтверджується надання останнім відповідачу первинної документації щодо господарських операцій з вищевказаними суб'єктами господарювання. При цьому протилежного не доведено відповідачем, невідповідність зазначеної документації нормам ПК України відповідачем не встановлено.

Відповідачем не надано до суду акту, складеного у довільній формі (як того вимагає Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 р.), що засвідчував би такі факти ненадання (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС".

Наявні у позивача первинні документи щодо оспорюваних господарських операцій відповідають вимогам ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.ст. 44, 201 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Як встановлено судом та протилежного не доведено відповідачем, надані ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" документи, складені за результатами проведених операцій з вищезазначеними контрагентами, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію щодо змісту спірних господарських операцій та мають усі необхідні реквізити первинних документів, що дозволяють ідентифікувати учасників цих операцій та встановити факт поставки товарів. Видані контрагентами позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Так, включена позивачем до складу податкового кредиту оспорювана сума податкового кредиту на відповідну дату була підтверджена наявними в матеріалах справи податковими накладними, які оформлені та зареєстровані з дотриманням вимог п.201.1 ст.201 ПК України.

Відповідачем не спростовано, що на момент складення податкових накладних за періоди, що перевірялись, вищевказані контрагенти позивача були зареєстровані як платники ПДВ та відповідно мали право на складання податкових накладних.

Оцінюючи правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17.01.2017 р., суд зазначає наступне.

Як встановлено відповідачем під час проведення перевірки, за період з 01.01.2016р. по 30.09.2016р. ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" задекларовано фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності у сумі 3638100 грн.

При цьому, як вбачається зі змісту акта перевірки (т.1, а.с. 17), відповідач дійшов висновку, що собівартість за три квартали 2016 року склала 54248831 грн., тоді як у рядку 2050 «Звіту про фінансові результати» «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» відображено суму 65329300 грн. Відтак, контролюючий орган дійшов висновку, що ВКФ ТЗОВ "МЕГАПОЛІС" занижено фінансовий результат до оподаткування р. 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку» в сумі 11080469 грн., в тому числі в результаті віднесення до «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» суми витрат, які не мають реального здійснення господарських операцій у розмірі 11080469 грн. (т.1, а.с. 19).

Суд не погоджується із вищезазначеним висновком відповідача, зазначаючи наступне.

Відповідно до пп. 16.1.2 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

За приписами пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За змістом пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За змістом ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення відємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п.3 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013 р., витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що формування витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності, а обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Згідно з пп. 54.3.2 п.54.3 ст. ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, у позивача наявні всі первинні документи, які надають право на включення до складу витрат по взаємовідносинах з його контрагентами. За наслідками перевірки відповідачем не встановлено порушення ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в тому числі ст.9 «Первинні облікові документи та регістри бухгалтерського обліку», щодо порядку відображення в обліку операцій з його контрагентами на підставі первинних документів.

Матеріалами справи підтверджується, що ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" в його контрагентів було придбано роботи/товари та понесено витрати. Зазначені витрати позивач здійснював в періоді, в якому відбувалось їх подальше використання у своїй господарській діяльності, відтак позивач має право зменшити на понесені витрати фінансовий результат (прибуток) звітного періоду.

При цьому, за змістом ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема: нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

З урахуванням вищевказаних норм та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач, складаючи акт за результатами проведеної перевірки, керувався лише припущеннями, без належного самостійного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього у сумі 11080469 грн., в тому числі за три квартали 2016р., заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2101091 грн. та завищення від'ємного значення р. 21 у сумі 34741 грн.

Окрім того, суд враховує, що позивачем надано документи, що підтверджують повязаність здійснених витрат з господарською діяльністю, подальше використання придбаних робіт/ товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача.

Так, судом встановлено, що 28.10.2015р. між ТОВ «Мілітопольський олійноекстраційний завод» (замовник) та ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (генеральний підрядник) укладено договір підряду № 16/15 на виконання будівельних, ремонтних робіт на обєкті «Реконструкція цеху гідрогенізації в цех рафінації та дезодорації на Мелітопольському олійноекстраційному заводі, розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 31» (т. 4, а.с. 136-142).

Крім того, між ТОВ «Мілітопольський олійноекстраційний завод» (замовник) та ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (генеральний підрядник) укладено договори підряду: № 16/08 від 01.07.2016р. на виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті «Лінії доочистки жиромістких стоків на Мелітопольському олійноекстраційному заводі», за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе (вул. Гетьмана Сагайдачного), 31» (т.2, а.с. 123-128); № 16/07 від 01.07.2016р. на виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті «Дільниця охолодження шроту на Мелітопольському олійноекстраційному заводі», за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе (вул. Гетьмана Сагайдачного), 31» (т.2, а.с. 129-130).

Між ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» (замовник) та ВКФ ТЗОВ "МЕГАПОЛІС" (генеральний підрядник) укладено договір підряду № 09/15 від 08.06.2015р. на виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті «Дільниця підготовки зернових з пропускною потужністю 2000т/добу ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» (т.2, а.с. 161-168);

ДП «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» (замовник) та ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" (генеральний підрядник) укладено договір підряду № 12-14/189-ПР від 24.12.2014р. на виконання будівельних робіт на обєкті: «Будівництво зернового терміналу потужністю 1000т/добу (30000т/міс) Філії УДЦТС «Ліски» на Одеській залізниці» (т.3, а.с. 21-26).

На підтвердження факту виконання умов вищевказаних договорів позивачем надано до суду засвідчені копії актів виконаних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма № КБ-3) (т.2, а.с. 135-160; 169-250; т.3, а.с. 1-20; 28-83).

З урахуванням вищевказаних норм та матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що контролюючий орган, складаючи акт за результатами проведеної перевірки, керувався лише припущеннями, без належного самостійного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про безтоварність укладених позивачем із контрагентами правочинів.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України», зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу «Інтерспав» проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії, у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Рішення Європейського суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини застосовуються судами як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" порушує вимоги податкового законодавства. Проте, з огляду на викладені позиції вищих судових інстанцій та положення норм права, факти порушень контрагентами позивача податкового законодавства не приймаються судом як доказ того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування і тому повинен бути позбавленим права на податковий кредит з податку на додану вартість, відповідно до отриманої податкової накладної після отримання робіт/послуг.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Згідно ч.1 ст. 60 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Представником відповідача електронною поштою (вх. ЕП12311/17 від 21.06.2017р.) направлено до суду клопотання, в якому останній просив долучити до матеріалів справи електронний реєстр податкових накладних щодо контрагентів позивача. Проте, з наданої до суду роздруківки (т.3, а.с. 96-250; т.4, а.с. 1-124) неможливо встановити, що остання містить будь-яку інформацію щодо предмету доказування, є нечіткою та нерозбірливою. В судовому звсіданні представник відповідача не зміг обґрунтовувати належність наданих в якості доказів матеріалів та пояснити для підтвердження чи спростування яких саме обставин їх надано. Відтак, суд вважає, що останні є неналежними доказами та до уваги судом не беруться.

З огляду на зазначене, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи встановлені судом обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області №, №, № від 17.01.2017р. є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд вважає, що позовні вимоги ВКФ ТзОВ "МЕГАПОЛІС" підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Підпунктом 1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано субєктом владних повноважень, юридичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано субєктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем належить сплачувати 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд зазначає, що за подачу цього позову належало сплатити судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, що становить 214002,70 грн. (двісті чотирнадцять тисяч дві гривні 70 коп.).

Позивачем частково сплачено судовий збір в розмірі 40000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1974 від 07.04.2017 р. (т.1, а.с. 81).

Ухвалою від 10.01.2017 р. відкрито провадження по справі та відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги, що позивачем частково сплачено судовий збір в розмірі 40000,00 грн. та останньому ухвалою від 10.01.2017 р. відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, суд дійшов висновку, що ВКФ ТЗОВ "МЕГАПОЛІС" має бути сплачено за місцем розгляду справи та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 174002,70 (сто сімдесят чотири тисячі дві гривні 70 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про необхідність присудити позивачу сплачений судовий збір у розмірі 214002,70 грн. (двісті чотирнадцять тисяч дві гривні 70 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов виробничо-комерційної фірми в формі товариства з обмеженою відповідальністю Мегаполіс до Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 17.01.2017р.,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 17.01.2017р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 17.01.2017р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області № від 17.01.2017р.

Стягнути з виробничо-комерційної фірми в формі товариства з обмеженою відповідальністю Мегаполіс (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 7; ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 174002,70 (сто сімдесят чотири тисячі дві гривні 70 коп.) на р/р № 4005, отримувач коштів УК у м. Одесі/Київський район, код отримувача 38016923, банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Стягнути з Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, вулиця Шевченка, будинок 3; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь виробничо-комерційної фірми в формі товариства з обмеженою відповідальністю Мегаполіс (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 7; ) судовий збір у розмірі 214002,70 грн. (двісті чотирнадцять тисяч дві гривні 70 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.06.2017 р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.