Справа № 826/6847/16
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6847/16 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд, у складі колегії суддів - головуючого судді-доповідача Мєзєнцева Є.І., членів колегії Чаку Є.В. та Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_15 (ОСОБА_15) на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 826/6847/16 (головуючий суддя Добрянська Я.І., судді Федорчук А.Б. та Кузьменко В.А.) за позовною заявою громадянина Афганістану ОСОБА_15 (представляє інтереси особисто, представник ОСОБА_4, угода від 03.05.2017 року) до Державної міграційної служби України (представник Молодницька І.П., довіреність від 12.01.2017 року), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (представник Молодницька І.П., довіреність від 03.01.2017 року) за участі перекладача з перської та англійської мов ОСОБА_6 (диплом магістра НОМЕР_1 від 21.06.2011 року) про:

- визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 05.04.2016 року № 192-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву громадянина Афганістану ОСОБА_15 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; -

ВСТАНОВИВ:

До окружного адміністративного суду міста Києва 28.04.2016 року звернувся громадянин Афганістану ОСОБА_15 (ОСОБА_15) (далі - Заявник) з позовом до Державної міграційної служби України (далі - ДМС) за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головного управління ДМС в місті Києві про визнання неправомірним та скасування рішення ДМС від 05.04.2016 року № 192-16 про відмову у визнанні Заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також про зобов'язання ДМС повторно розглянути звернення Заявника про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Окружним адміністративним судом міста Києва 24.04.2017 року у письмовому провадженні ухвалено постанову у справі № 826/6847/16, згідно якої вирішено відмовити у задоволенні означеного позову.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована нормами статей 1, 6, 9, 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та також приписами пунктів 45, 66, 195, 196 Керівництва по процедурах і критеріях визначення статусу біженця Управління Верховного комісара ООН у справах біженців (далі - Керівництво), зокрема тим, що Заявник не переконав ДМС та суд у наявності реальної загрози життю та здоров'ю Заявника на території Афганістану, не довів фактів переслідування Заявника за конвенційними ознаками. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що до моменту в'їзду в Україну позивач протягом певного часу перебував на території третьої безпечної країни (Російської Федерації), в якій мав можливість звернутися за захистом. Суд першої інстанції зазначив, що Заявник не є членом жодної політичної, військової чи громадської організації, наразі реальною обставиною звернення Заявника до ДМС є легалізація перебування в Україні та надання неправдивої інформації для виїзду до країн Європейського Союзу.

Не погоджуючись з правовою оцінкою, наданою окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 826/6847/16, заперечуючи висновки, встановлені постановою окружного адміністративного суду міста Києва та вважаючи, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, допущено неповне з'ясування обставин справи та невірно надано оцінку доказам у справі, Заявник подав апеляційну скаргу, у якій зауважив, що судом не надано належної оцінки загальновідомим фактам переслідувань членами угруповання Талібан у Афганістані представників органів державної влади та представників етнічної групи народу хазара (хазарейців), а також не надано відповідної оцінки суб'єктивним причинам залишення Заявником країни походження. Окрім того, представник Заявника зауважив, що позивач міг зазнавати утисків від талібів (сунітів) за релігійними ознаками, оскільки за віросповіданням позивач є мусульманином-шиїтом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ДМС та головного управління ДМС в місті Києві зауважив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та правомірним та вказав, що згідно матеріалів особової справи Заявника 2015KYIV0331 відсутні жодні докази отримання в країні походження Заявником погроз на свою адресу, а також відсутні докази вчинення фізичного насильства відносно позивача, а згідно наданої інформації - відсутні дані про обґрунтовані побоювання Заявника стати жертвою переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, тобто Заявник не є жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. Представник ДМС підкреслив, що позивач мав можливість звернутися за отриманням захисту до міграційних органів Російської Федерації. У зв'язку з означеним, представник ДМС просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Заявника - без задоволення.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені у апеляційній скарзі вимоги та подав додаткові докази, а представник ДМС та третьої особи заперечив проти задоволення цієї скарги з підстав, наведених раніше у письмовому відзиві.

Судова колегія зауважила, що матеріали справи (а.с.а.с.3, 51, 58, 88, 90 т.1, а.с.а.с.6, 8 т.2 та інш.) містять значні розбіжності у написанні власного імені Заявника - ОСОБА_15, ОСОБА_15, ОСОБА_15. Перекладачем з перської мови в заяві від 20.06.2017 року та Заявником особисто надано відповідні пояснення щодо випадків співпадіння в мові дарі літер «о» та «а», а також надано точну транслітерацію імені позивача українською та англійською мовами: ім'я ОСОБА_15) по-батькові ОСОБА_15) та прізвище ОСОБА_15).

Опитаний в судовому засіданні через перекладача Заявник пояснив, що народився 01.01.1964 року в районі Афшар міста ОКабул батько ОСОБА_3, мати - ОСОБА_9, має середню дванадцятирічну освіту, одружений, від шлюбу має трьох дочок. За національністю - хазареєць (hazara), з 2010 року працював представником району Афшар в міській Раді міста ОКабул Означена посада є виборною, обов'язки полягають у контролі за благоустроєм району та вирішенні питань місцевого самоврядування. В 1980-82 роках за призовом служив у лавах місцевої поліції на боці урядових військ, в бойових діях участі не брав. До України прибув в пошуках притулку через те, що Афганістан фактично перебуває в стані війни, а Заявник, як представник влади та національної меншини, зазнавав утисків, усних та письмових погроз з боку незаконних збройних угруповань талібів, особливо після того, як викрив та видав органам поліції двох талібів на території району Афшар. Розбіжності у поясненнях в анкетах від 13.10.2015 року та від 26.11.2015 року щодо застосування талібами до Заявника фізичної сили - обґрунтував тим, що одразу не зрозумів питання працівника ДМС та визначив, що фізичного впливу до нього застосовано не було, наразі усні та телефонні погрози на його адресу були численними. Вважає себе ворогом талібів, які є представниками народності пуштун та мусульманами-сунітами. Для переїзду в Україну був змушений продати будинок та заплатити 8 тисяч доларів контрабандистам за перевезення своєї сім'ї через кордон Таджикистану і Росії до України. На території Російської Федерації перебував із сім'єю 18 днів, весь час був зачинений у приміщенні, не маючи при собі документів, що посвідчують особу.

Суд, керуючись принципом офіційного з'ясування всіх обставин у справі, в порядку частини 5 статті 71 КАС України здійснив отримання додаткових доказів із загальнодоступних інформаційних ресурсів мережі Інтернет щодо обставин, які мають відношення до справи № 826/6847/16, зокрема, з ресурсів http://www.refworld.org.ru, https://uk.wikipedia.org/wiki/ та інш. Окрім того, судовою колегією апеляційної інстанції було досліджено керівництво Управління Верховного комісара ООН у справах біженців з оцінки потреб у міжнародному захисті осіб, що шукають притулку, з Афганістану від 19.04.2016 року № HCR/EG/AFG/16/02 (далі - Керівництво AFG).

Заслухавши пояснення Заявника та присутніх в засіданні учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши правильність судових висновків, повноту встановлення судом обставин справи та їх правову оцінку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, наразі оспорюване рішення суду першої інстанції має бути скасоване, а позов Заявника має бути задоволений, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни, або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Не може бути визнана біженцем особа, стосовно якої встановлено відсутність конвенційних умов, передбачених пунктом 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», або особа, яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем, перебувала в третій безпечній країні.

Згідно зі статтею 14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно матеріалів особової справи Заявника 2015KYIV0331 та його усних пояснень в судовому засіданні, зокрема, заяви-анкети (а.с.38 т.1), анкети (а.с.39-40 т.1), протоколу співбесіди (а.с.51-54 т.1), реєстраційного листку (а.с.44-46 т.1), картки головного управління реєстрації населення МВС провінції Газні № 309327 (а.с.14-15 т.2) та інших, Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у районі Афшар міста ОКабул проживав у мікрорайоні Афшар 5-го району міста ОКабул ім'я батька - ОСОБА_3, ім'я діда -ОСОБА_18, ім'я матері - ОСОБА_9, національність - хазара, віросповідання - іслам шиїтського напрямку. Освіта середня повна, отримана в 1970-82 роках в місті ОКабул Мови, якими володіє - дарі та пуштун, частково російська. Одружений, має трьох дочок - 25-ти, 18-ти та 11-ти років.

За даними загальнодоступного джерела Wikipedia, хазара (газарейці) є іраномовними шиїтами монгольського походження, що населяють центральний Афганістан та становлять 8-10% від загальної чисельності населення країни.

Особа Заявника додатково підтверджена водійськими правами категорії В серії НОМЕР_2 від 09.05.2012 року (а.с.5-6 т.2).

До кримінальної відповідальності у країні походження не притягався.

В період з 2007 до 2015 років був представником (депутатом) району Афшар у міській ОРаді Кабулу На означене переконливо вказують численні усні та письмові пояснення Заявника, а також надані апеляційному суду копія картки міського представника № 90-5-021 (а.с.7-8 т.2), копія картки представника Ради ОКабулу№ 39 від 12.05.2010 року (а.с.9-11 т.2), копія подяки на ім'я Заявника від голови програми розвитку міста ОСОБА_19 від 02.10.2014 року (а.с.12-13 т.2), копія подяки голови поліції 5-го району міста ОКабул ОСОБА_20 (а.с.16-17 т.2) та інш. Непрямим доказом служби Заявника у представницьких органах влади Ради ОКабулує надані світлини, на яких Заявник зображений із чиновниками різного рангу (а.с.18-24 т.2), а також постом у Facebook щодо висадження 100 дерев по АДРЕСА_1 у 2015 році з відповідними схвальними коментарями (а.с.18-26 т.2).

За змістом пояснень Заявника, які в силу нормативів пункту 196 Керівництва та роз'яснень щодо тягаря та стандарту доведення при розгляді заяв про надання статусу біженця УВКБ ООН від 16.12.98 року - мають прийматися як належний доказ навіть у разі відсутності документального підтвердження, у разі, якщо ці пояснення є логічно послідовними та вірогідними, а також не суперечать загальновідомим фактам - Заявникові під час його роботи представником району Афшар в ОРаді Кабулунадходили численні усні та письмові погрози щодо розправи у разі неприпинення роботи на уряд. Суду надано копію листа шаб намеха від 23.02.2015 року (а.с.3-4 т.2) з печаткою Халіфату Ісламської республіки Іран провінції Газні на ім'я ОСОБА_15, сина доктора ОСОБА_3, відповідно до якого анонімні особи повідомляють, що обізнані про факт прибуття ОСОБА_15 до провінції Газні та попереджають, що робота цієї особи суперечить Ісламському Шаріату, внаслідок чого цю особу буде покарано. Окрім того, здійснюючи контроль за перебуванням на території району Афшар сторонніх осіб, Заявник виявив двох підозрілих чоловіків, які були схожі на талібів-сунітів (представники народності хазара, до якої належить позивач, та народності пуштун, до якої відносяться таліби, значно відрізняються рисами обличчя) та повідомив про них місцевій поліції, внаслідок чого ці особи були заарештовані. Після цього Заявник усвідомив себе ворогом руху Талібан.

Побоюючись страти для себе та членів своєї сім'ї з боку талібів за національною, релігійною або професійною ознакою, Заявник 01.09.2015 року залишив державну службу та країну походження, таємно переїхавши без документів із сім'єю автомобілем до Казахстану, Таджикистану, згодом до Російської Федерації і нарешті 18.09.2015 року прибув до Києва (а.с.52 т.1). Конкретних міст, через які відбувалася подорож, позивач не знає.

15.10.2015 року головним управлінням ДМС в місті Києві підготовлено висновок про доцільність прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання Заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі чого 15.10.2015 року прийнято відповідний наказ № 846.

Згідно протоколу співбесіди № 2015KYIV0331 від 26.11.2015 року, Заявник повідомив працівнику ДМС про переслідування його в країні походження бойовиками руху Талібан за трьох конвенційних ознак - національною (позивач хазара, а таліби - пуштуни), релігійною (позивач шиїт, а таліби - суніти), а також через сприяння Заявником урядовій діяльності роботою в представницькому органі.

14.01.2016 року головним спеціалістом ДМС ОСОБА_13 підготовлено висновок у справі 2015KYIV0331 (а.с.75-81 т.1), згідно якого, у зв'язку з відсутністю об'єктивних підстав для побоювань щодо Заявника стати жертвою переслідувань з національних, релігійних та політичних мотивів, а також через те, що побоювання Заявника за своє життя є суто суб'єктивними та не мають підтвердження - було рекомендовано відмовити у визнанні Заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі вказаного висновку, 05.04.2016 року ДМС за № 192-16 прийнято рішення, згідно якого Заявникові відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Означене рішення обґрунтоване нормами статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - зокрема, органи ДМС зазначили що відсутні умови, передбачені пунктом 1 та 13 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції, вважаючи, що Заявник не підтвердив об'єктивно обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідування за ознаками належності до певної соціальної групи (хазарейців, шиїтів, державних службовців) та політичних переконань у країні походження та може цілком безпечно користуватися захистом цієї країни.

Судова колегія апеляційної інстанції не погоджується із зазначеним висновком ДМС та суду першої інстанції з наступних міркувань.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідування є ключовим у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем. Побоювання можуть випливати не з власного досвіду біженця, а з досвіду інших людей (рідних, друзів та інших членів тієї ж расової або соціальної групи, тощо).

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) отримуються як від біженця, так незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів МЗС тощо.

Ситуація по країні походження при визначенні статусу біженця є доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням в країні та історією, яка відбулася особисто із заявником. Аналогічні висновки містяться і в пункті 22 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.09 року.

Враховуючи зміст висновків, викладених управлінням Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у Керівництві AFG за 2016 рік (а.с.137-253 т.1, а.с.29-87 т.2), Афганістан все ще перебуває у стані збройного конфлікту неміжнародного характеру, причому особи, що рятуються втечею від загрози стати жертвою цього конфлікту, можуть відповідати критеріям визначення статусу біженця (арк.8, 41 Керівництва AFG). Рух Талібан в квітні 2015 року оголосив про початок наступальної операції, націленої проти урядових чиновників Афганістану, а також інших осіб, що підтримують уряд, причому антиурядові формування здійснюють навмисні вбивства цивільних у якості покарання за сприяння уряду та для попередження інших осіб, а для залякування використовуються різні механізми, у тому числі «нічні листи» шаб намеха (арк.43, 49, 50 Керівництва AFG).

Шиїти стають жертвами жорстоких нападів з боку антиурядових формувань, причому яскравим прикладом тому може слугувати переслідування етнічної групи хазара, представники якої є переважно шиїтами. Таким чином не завжди є можливим визначити, чи є причиною дискримінації та поганого поводження саме віросповідання чи етнічна приналежність (арк.64 Керівництва AFG), зокрема дискримінація шиїтів-хазарейців здійснюється через вимагання грошей (незаконне оподаткування), примусову працю та вербування, фізичне насильство та затримання, у тому числі з боку руху Талібан та інших антиурядових формувань (арк.92 Керівництва AFG). В провінції Газні щорічна міграція кочового племені кучі через території, населені хазара, призводить до конфліктів між кучі та хазара, внаслідок яких гинуть члени обох груп та здійснюється переміщення хазара (арк.94-95 Керівництва AFG).

Антиурядові формування влаштовують незаконні контрольно-пропускні пункти та вимагають у населення гроші та товари, здійснюють викрадення осіб з метою викупу. Здебільшого такі викрадення здійснюються відносно «цивільних державних службовців та підрядників, членів їх сімей», значну частину жертв викрадень складають хазарейці (арк.97-98 Керівництва AFG).

Означене джерело інформації судова колегія апеляційної інстанції вважає достовірним та незалежним, тому в силу статті 72 КАС України визнається судом загальновідомим, а подані в зазначеному Керівництві AFG докази - такими, що не потребують додаткового доведення.

Окрім того, дані, що підтверджують і доповнюють вищенаведену інформацію, містяться і в інших джерелах мережі Інтернет, зокрема:

- Ресурс https://uk.wikipedia.org/wiki/Талібан визначає талібів як радикальний ісламістський рух сунітського напрямку, що зародився у Афганістані серед пуштунів в 1994 році, керував Ісламським Еміратом Афганістан з 1996 до 2001 року та регіоном Вазиристан на півночі Пакистану з 2004 року. На підконтрольних територіях встановлюють закони Шаріату. В цілій низці країн (США, Росія, Казахстан, Таджикистан та інш.) визнаний терористичною організацією. З 1999 року відносно Талібану діють міжнародні санкції ООН.

- Ресурс http://www.refworld.org/docid/56c17b714.html - Щорічний звіт місії ООН по сприянню в Афганістані про захист цивільного населення в умовах збройного конфлікту за 2015 рік, аркуші 50 та 71, - щодо стану збройного конфлікту в Афганістані, аналіз стану викрадень антиурядовими формуваннями державних службовців, членів їх сімей та шиїтів-хазарейців.

- Ресурс http://shahamatenglish.com/english/index.php/paighamoona/54149-statement-by-the-leading-council-of-the-islamic-emirate-regarding-the-inauguration-ofspring-operations-called-%E2%80%98azm%E2%80%99-resolve - щодо весняного наступу руху Талібан, а також щодо цілей цього наступу.

- Ресурс https://en.wikipedia.org/wiki/Persecution_of_Hazara_people - щодо багаторічного переслідування етнічної групи хазара за національною ознакою.

- Ресурс https://www.washingtonpost.com/world/asia_pacific/a-new-islamic-state-radio-station-spreads-panic-in-easternafghanistan/2015/12/21/f41ecf96-a75c-11e5-b596-113f59ee069a_story.html - щодо практики розсилання «нічних листів» шаб намеха як тактики залякування з боку талібів.

- Ресурс http://www.refworld.org/docid/5711040d4.html - доповідь Державного Департаменту США щодо стану дотримання прав людини в Афганістані. Містить дані про дискримінацію офіцерів-хазарейців з боку уряду.

- Ресурс https://www.hrw.org/news/2015/11/13/dispatches-afghan-killings-highlight-risks-ethnic-hazaras - дані щодо масових протестів в ОКабулі викликаних викраденням та обезголовлюванням в листопаді 2015 року шиїтів-хазарейців.

Зазначені джерела переконливо вказують на застосування в Афганістані членами антиурядових збройних угруповань, у тому числі рухом Талібан, до працівників урядових установ, мусульман-шиїтів та представників етнічної групи хазара систематичних фактів залякування, здирництва, страт та викрадень. Вказані джерела інформації є незалежними від сторін судового процесу у справі № 826/6847/16, подана в них інформація є послідовною, логічною та цілком підтверджує свідчення, подані Заявником суду та ДМС при розгляді питання щодо надання статусу біженця.

Водночас, дані Керівництва AFG, як джерела інформації щодо країни походження - ані ДМС, ані судом першої інстанції досліджені не були.

Таким чином, судова колегія апеляційного суду вважає доведеними та обґрунтованими побоювання Заявника стати жертвою переслідування у країні походження через роботу в представницькому урядовому органі Ради ОКабулу а також через релігійні та національні ознаки.

Посилання суду першої інстанції на той факт, що Заявникові не може бути наданий статус біженця, оскільки до моменту прибуття до України останній перебував у третій безпечній країні, в силу норми статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - також є невірним, оскільки судом першої інстанції при цьому не було надано оцінки нетривалості строку перебування Заявником на території Російської Федерації (18 днів), а також тому факту, що в цій країні Заявник був проїздом (транзитом), знаходився фактично під повним контролем перевізника та, як наслідок, не мав можливості доступу до органів міграційної служби.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є:

1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності;

2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;

3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів.

4) неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

У досліджуваній ситуації судова колегія апеляційного суду вбачає наявність всіх ознак, необхідних для позитивного вирішення питання про надання Заявнику статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

Враховуючи доведеність позивачем наявності підстав побоюватись переслідувань з боку антиурядових угруповань Афганістану (зокрема талібів) за ознак належності до декількох переслідуваних рухом Талібан соціальних груп (роботи на уряд представником (депутатом) району Афшар міської Ради ОКабулу належності до релігійної меншини шиїтів та національної меншини хазарейців), суд апеляційної інстанції має всі підстави не погодитись з правовою позицією суду першої інстанції про відмову у задоволення позову, оскільки зазначена правова позиція не ґрунтується на належних доказах та законі. Внаслідок означеного, позов Заявника - слід задовольнити, зобов'язавши відповідача повторно розглянути заяву про визнання Заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Подібний спосіб захисту порушеного права позивача передбачений також і абзацом 3 пункту 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.09 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді справи зробив висновки, що не відповідають обставинам справи та наявним у ній доказам, що в силу пункту 3 частини 1 статті 202 КАС України є підставою для скасування апеляційним судом судового рішення першої інстанції та прийняття нового рішення у справі.

Решта посилань та тверджень сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається через невідповідність зазначених заперечень та обґрунтувань до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

На підставі вищевикладених норм міжнародного та національного права, керуючись статтями 71, 94, 185, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Афганістану ОСОБА_15 (ОСОБА_15) на постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 826/6847/16 - задовольнити.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2017 року у справі № 826/6847/16 - скасувати.

Задовольнити позов громадянина Афганістану ОСОБА_15 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 05.04.2016 року № 192-16 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також про зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву громадянина Афганістану ОСОБА_15 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 05.04.2016 року № 192-16 про відмову у визнанні громадянина Афганістану ОСОБА_15 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Афганістану ОСОБА_15 (ОСОБА_15), ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Кабул, Афганістан.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення в порядку статті 254 КАС України і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в порядку статті 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І. Мєзєнцев

суддя В.В. Файдюк

суддя Є.В.Чаку

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

ОЧаку Є.В.