Справа № 343/339/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5920/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської обл. від 18.04.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської обл. про визнання дій протиправними, зобовязання провести перерахунок і виплату основної та додаткової пенсій,-

В С Т А Н О В И Л А:

27.02.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду /ОУПФ/ України Івано-Франківської обл. щодо зменшення йому розміру пенсії з 01.11.2011р. та зобовязати провести перерахунок та виплату призначеної пенсії по інвалідності (2 група) відповідно до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, діючій на момент призначення пенсії, виходячи з розміру основної пенсії не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 відсотків від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного в Законах України про Державний бюджет України на відповідні роки, із врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з виплатою підвищення інваліду армії, прирівняного до інваліда війни 2 групи, щомісячної грошової допомоги на прожиття інвалідам війни та з нарахуванням на отримані суми 20 відсотків підвищення за проживання в гірському населеному пункті, і виплатою індексації без зміни базового місяця для проведення індексації, провести виплату заборгованості з врахуванням виплачених сум (а.с.1-5).

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської обл. від 18.04.2017р. позов ОСОБА_1 в частині вимог за період з 01.11.2011р. по 26.08.2016р. залишено без розгляду; у задоволенні решти позовних вимог за період з 27.08.2016р. по 27.02.2017р. відмовлено (а.с.42-44, 50).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить у поданій апеляційній скарзі постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.55-59).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зміни, які були внесені до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови КМ України № 745 від 06.07.2011р. «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фактично звузили зміст та обсяг його прав, передбачених до цього ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому не мали бути застосовані при визначенні розміру його пенсії. Розмір його пенсії було фактично зменшено та перераховано на підставі нормативно-правових актів, що прийняті після призначення йому пенсії, та які звужують його права на соціальний захист, передбачені ст.46 Конституції України. Вважає, що такі дії відповідача суперечать Конституції України та чинним нормативно-правовим актам.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. В період, за який апелянт просить провести перерахунок пенсії, суми пенсії йому нараховувались, однак не в таких розмірах, які були передбачені чинними на час призначення пенсії законодавчими актами. Таким чином, строк звернення до суду, встановлений ст.99 КАС України, до даної категорії спорів не застосовується, а тому строк звернення до суду ним не пропущений. звідси, він має право на перерахунок пенсії, починаючи з часу її перерахунку та виплати в меншому розмірі, тобто з 01.11.2011р.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інвалідом II групи (захворювання, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) (а.с.14, 15).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2010р., яку залишено без змін ухвалою ВАС України від 28.02.2013р., визнано неправомірною бездіяльність Управління ПФ України в ОСОБА_2 районі Івано-Франківської обл. щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком; зобов'язано Управління ПФ України в ОСОБА_2 районі Івано-Франківської обл. провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.50, 54, ч.4 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2008р., як інваліду II групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з врахуванням виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.6-7, 8-12).

Згідно відповіді ОСОБА_2 ОУПФ України Івано-Франківської обл. № 14К-13 від 06.02.2017р. через зміни у законодавства з 01.01.2012р. виплата пенсії позивачу здійснюється відповідно до постанови КМ України № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.16).

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує наступне.

Статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка визначає підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника, в усіх випадках розміри пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст.50 цього Закону особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до ст.53 зазначеного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Разом з тим, починаючи з 01.01.2015р., вищевикладені норми зазнали суттєвих змін.

Зокрема, з 01.01.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», нормами якого приписи ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були викладені у новій редакції.

Відповідно до ч.3 ст.54 названого Закону умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно з ст.50 вказаного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Згідно з абз.8 п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012р. нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема, питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законами України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, зокрема, що у 2011-2015 роках положення, зокрема, ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Після вищевказаних змін законодавства виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01.09.2011р. проводиться у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 745 від 06.07.2011р. «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», а з 01.01.2012р. здійснюється у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вищевказаною постановою затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пп.1 п.11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II групи інвалідності становить 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п.13 цього Порядку щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідам II групи виплачується у розмірі 379 грн. 60 коп.

Під час судового розгляду зясовано, що пенсія позивачу дійсно нараховується та виплачується в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011р. «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто виплата пенсії позивачу проводиться в розмірах, встановлених діючим законодавством.

Покликання позивача на те, що пенсійний орган зобов'язаний застосовувати норми ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла на момент призначення йому пенсії, колегія суддів відхиляє як помилкові, оскільки на час виникнення спірних правовідносин, в тому числі на момент звернення позивача із заявою про перерахунок йому пенсії, зазначена редакція Закону втратила чинність та діяла в іншій редакції, якою розмір пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Окрім цього, відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказано у рішенні Конституційного Суду України № 9-рп/2001 від 19.06.2001р., в якому, зокрема, зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Окрім цього, у азб.5, 6, 10 п.2.1 рішення Конституційного Суду України № 1-42/2011 від 26.12.2011р. щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004р.

Європейський суд з прав людини в ухвалі по справі «Великода проти України» від 03.06.2014р. зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини наголосив на складній економічній ситуації в Україні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Оцінюючи в сукупності вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що відповідач правомірно виплачує позивачу державну (основну) пенсію і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011р., оскільки діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин заявлений позов не підлягає до задоволення з мотивів безпідставності та необґрунтованості.

Стосовно дотримання позивачем строків звернення із розглядуваним позовом колегія суддів виходить з такого.

Позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України, останнім під час розгляду справи не наведено поважних причин його пропуску, також обґрунтовані підстави для поновлення вказаного строку не вказані під судового розгляду справи.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом (27.02.2017р.), відсутність обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду із розглядуваним позовом, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги за період з 01.11.2011р. по 26.08.2016р. належить залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає помилковими покликання апелянта на ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на сьогодні є чинним Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно ч.2 ст.46 якого нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У п.16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вказано, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, оскільки Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» прийнятий пізніше ніж Закон України «Про пенсійне забезпечення», тому він має пріоритет над Законом України «Про пенсійне забезпечення», через що без обмеження можуть виплачуватися за минулий час пенсії, які були нараховані пенсійним органом (чого немає у розглядуваному випадку).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а також залишення частини заявлених вимог без розгляду через пропуск строку звернення до суду, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської обл. від 18.04.2017р. в адміністративній справі № 343/339/17 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Дата складення судового рішення в повному обсязі 23 червня 2017 року