Справа № 236/1635/17
Суддя: Шаньшина М. В.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/1635/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Шаньшиної М.В.,

при секретарі Журавльовій І.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

07.06.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області, в якому просив:

визнати рішення №35 від 05.05.2017року Управління Пенсійного Фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про відмову в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-12, протиправним та скасувати його;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області перевести на пенсію у зв'язку втратою годувальника ОСОБА_4, померлої 23 серпня 2016 року, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» 3723-12 від 16.12.1993 та нарахувати і виплачувати її згідно довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року №35-12/144/2016 у розмірі 70% від заробітної плати у сумі 25520 грн. без обмеження максимальної суми пенсійної виплати, а також виплатити різницю в пенсії з 27.04.2016 зурахуванням фактично виплачегої пенсії.

13.06.2017 року позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати рішення №35 від 05.05.2017року Управління Пенсійного Фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про відмову в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-12, протиправним та скасувати його;

зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області перевести на пенсію у зв'язку втратою годувальника ОСОБА_4, померлої 23 серпня 2016 року, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» 3723-12 від 16.12.1993 та нарахувати і виплачувати її згідно довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року №35-12/144/2016 у розмірі 70% від заробітної плати у сумі 25520 грн. без обмеження максимальної суми пенсійної виплати, а також виплатити різницю в пенсії з 30.04.2017 зурахуванням фактично виплачегої пенсії.

Свої вимоги мотивував тим, що 27.04.2017 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області із заявою про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» -2010 року, «Про державну службу» 1993 року. Рішенням відповідача №35 від 05.05.2017 року було відмовлено позивчау в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-12. Позивач вважає, що вказане рішення є протиправним, оскільки Управління Пенсійного Фонду України в м.Красний Лиман Донецької області як, орган, якому делеговані повноваження щодо призначення і виплати пенсій до них, при зверненні із заявою про перехід на пенсію по випадку втрати годувальника, повинно було діяти відповідно до вимог Законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-6, ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-12 від 16.12.1993 року з наступними змінами - і ряду інших законів, які визначають правовий статус судді у відставці та його правові гарантії. При цьому, зазначив, що орган пенсійного Фонду України розглянувши заяву вийшов за межі звернення позивача, вказавши в оскаржуваному рішенні, що перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника можливий лише за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідомо ігноруючи при цьому ст. 37 Закону України «Про державну службу».

В судовому засіданні 13.06.2017 року позивач позов підтримав, наполягав на задоволенні своїх вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 також підтримав позовні вимоги, зазначивши, що рішення №35 Управління Пенсійного Фонду України в м. Красний Лиман від 05.05.2017року Донецької області є незаконним.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності(а.с.39), в судовому засіданні заперечувала проти позову. При цьому визнала те, що позивач дійсно перебував на утриманні померлої ОСОБА_4, яка мала право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», проте зазначила, що на теперішній час ст. 37 вказаного закону не діє в частині призначення пенсії у звязку з втратою годувальника. Наполягала на тому, що позивач має право на пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступні фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням №24079 від 02.10.2002 року(а.с.7), досяг загального пенсійного віку та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Красний Лиман і станом на сьогоднішній день отримує пенсію за вислугу років(а.с.7, 15).

Відповідно до повторної копії свідоцтва про одруження серії І-НО № 125250, виданного 11.04.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Донецька(а.с.11), ОСОБА_3(дошлюбне прізвище-Кудлай) ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_3

Відповідно до довідок Управління праці соціального захисту населення Лиманської міської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично мешкає/мешкала по вул. К.Маркса,134«А», с. Щурово Лиманського(Краснолиманського) району Донецької області(а.с.5 зворот, 10).

При житті дружина позивача, ОСОБА_4 мала статус судді у відставці(а.с.10) та 31.12.2010 року отримувала щомісячне довічне грошове утримання, призначе: відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 958920, виданого 26.08.2016 року ОСОБА_4 померла 23.08.2016 року, про що Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, складений актовий запис № 726(а.с.12).

Довідкою Лиманської міської ради № 683 від 27.04.2017 року(а.с.14,14 зворот), підтверджено спільне сумісне мешкання та перебування позивача на утриманні своєї дружини ОСОБА_4 по день її смерті 23.08.2016 року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 988569, виданого 12.06.2017 року ОСОБА_6, батько помрелої ОСОБА_4, який також перебував на її утриманні, помер 29 квітня 2017 року, про що Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, складений актовий запис № 527(а.с.40).

Відповідно до п. 2.11 Постанови правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймають довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Цей документ є єдиним і належним доказом перебування на утриманні який надається до УПФУ і позивач надав таку довідку, оригінал якої міститься в матеріалах пенсійної справи, яку представник відповідача надавав для огляду у судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено, що позивач перебував на утриманні своєї дружини ОСОБА_4, яка померла 23 серпня 2016 року.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними між сторонами.

27.04.2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області із заявою про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про державну службу» 1993 року(а.с.15).

Рішенням Управління пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області №35 від 05.05.2017 року було відмовлено позивачевів переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-12(а.с.16).

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні

позивача на пенсію в зв'язку з втратою годувальника за померлого суддю у відставці

відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХП від 16.12.1993

року (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 1 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або за його вибором щомісячне довічне утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 вищевказаного закону суддя який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягнення таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII.

Пунктом 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім'ї - 90% відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015 року, розділ 10 якого визначав cтатус судді у відставці.

Згідно ст.ст. 141-142 цього Закону суддя у відставці мав право на призначення йому пенсії на умовах передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».

Відповідно до змісту частини 10 ст. 37 цього Закону право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, які отримували або мали право на пенсію за цим законом.

Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року за винятком ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року.

Згідно п.10 і 12 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій держслужбовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року з наступними змінами.

П.13 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про державну службу» №3723-XII з наступними змінами, зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 7 липня 2010 року йде мова і в змісті п.25. ч.2 розділу 12 «Остаточних і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-8 від 02.06.2016 року.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-8/2016 року від 8 червня 2016 року за № 4-рп/2016 року (конституційне подання Верховного Суду України щодо конституційності положень ч.3, абзаци 1-2,4,6 ч. 5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу 3 «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» визнані такими, що не відповідають Конституції.

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2423 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII і положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213, визнані неконституційними, і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Отже Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області, як орган, якому делеговані повноваження щодо призначення і виплати пенсій до них, при зверненні позивача з заявою про перехід на пенсію по випадку втрати годувальника повинен був діяти відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року з наступними змінами.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та не є спірним між сторонами, дружина позивача, як на момент призначення довічного грошового утримання (31.12.2010 року), так і на момент смерті (23.08.2016 року) мала право на одержання пенсії державних службовців відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року.

Відповідно до частин 13 та 14 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Таким чином, як встановлено судом, позивач на момент звернення з заявою до пенсійного органу був непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника та відповідав вимогам вищезазначених норм ст.37 Закону № 3723-XII.

Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (ст..6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини правова визначеність полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення по Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на певні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, похідним є і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності своєї відмови позивачу у призначенні пенсії, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області №35 від 05.05.2017 року про відмову ОСОБА_3 в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-12 і зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області перевести ОСОБА_3 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року (з наступними змінами) з урахуванням довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року № 35-12/144/2016, та виплати різнцю в пенсії з 30.04.2017 року з урахуваням фактично виплаченої пенсії.

Стосовно позовних вимог у частині виплати пенсії по втраті годувальника без обмеження її розміру, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, що регулює гарантії соціального захисту суддів є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI). Саме деякі положення Закону № 2453-VI вказаним рішення були визнані неконституційними. В той же час позивач суддею не працював, а пенсія йому призначена не на підставі норм Закону № 2453-VI.

Крім того, Рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 не стосується застосування норм Закону № 3723-ХІІ.

А отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 6-12, 69-71, 79, 86, 122-128, 158, 162, 163, 167, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати рішення №35 від 05.05.2017 року Управління Пенсійного Фонду України в м. Красний Лиман Донецької області про відмову ОСОБА_3 в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі п. 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-12 протиправним та скасувати його.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області перевести ОСОБА_3 з 30.04.2017 року на пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_4, померлої 23 серпня 2016 року, на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року(з наступними змінами) з урахуванням довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року №35-12/144/2016, та виплати різницю в пенсії з 30.04.2017 року з урахуванням фактично виплаченої пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26 червня 2017 року.

Суддя