Справа № 196/115/17
Суддя: Зубій А. В.
Дата ухвалення: 2017-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/115/17
№ провадження 2-а/196/18/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2017 року смт. Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Зубій А.В.

при секретарі Дорошенко В.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Продан І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій відповідача - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного військового комісаріату, предмет якого складають вимоги: 1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровської області щодо відмови йому в перерахунку пенсії за вислугу років з урахуванням підвищення в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком та зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок його пенсії за вислугу років з урахуванням підвищення в розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 року; 2) стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області невиплачену суму пенсійних доплат в розмірі 128 683,88 гривень; 3) стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду в розмірі 64 000 гривень. Також клопотався про стягнення з відповідача судових витрат.
На обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне.
07.02.1995 року він був звільнений з посади відповідального виконувача Верхньодніпровського районного військомата у військовому званні старшого прапорщика в запас у Дніпропетровської області в зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", йому була нарахована пенсія в розмірі 89% грошового забезпечення, а також, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII йому, як учаснику бойових дій, виплачувалось підвищення в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.

З того часу він перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, при цьому мінімальна пенсія за віком підвищувалась декілька разів починаючи з 01.09.1999 року, а його пенсія залишалась незмінною до 31.12.2001 року.

З 01.01.2002 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплачувало підвищення йому в розмірі 29,87 гривень, посилаючись на Постанову КМУ № 1 від 03.01.2002 року, а не на Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого щомісячні виплати повинні становити 64,50 гривні.

Тобто, враховуючи постійні підвищення мінімальної пенсії за віком, до 01.07.2006 року Пенсійний фонд України недоплатив йому підвищення до пенсії, гарантоване Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на загальну суму 10 835 гривень 11 коп.

Законом України від 05.10.2005 року № 2939-ІV були внесені зміни, які вступили в законну силу 01.07.2006 року, до ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за якими його пенсія повинна підвищуватись в розмірі 25 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тобто, замість доплати в 150 % мінімальної пенсії за віком, йому вказаним вище законом змінили підвищення на 25 % від прожиткового мінімуму. В цифровому еквіваленті на сьогоднішній день - замість підвищення в розмірі 1870, 50 гривень йому нараховують 311,75 гривень.

На його думку, всупереч ст.ст. 1, 3, 6, 8,19, 22, 23, 24 Конституції України перерахунок його пенсії, здійснений ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до змін до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" суттєво звужує реалізацію його права на пенсійне забезпечення.

В результаті систематичного невиконання приписів Основного Закону України з 01.07.2006 року по 01.01.2017 року Головне Управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не дорахувало йому щомісячних доплат до пенсії на загальну суму 117 848, 77 гривень.

Він неодноразово звертався до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з проханням перерахувати свою пенсію.

Листом від 02.08.2016 року № К993-16 Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило йому в задоволенні зазначеного вище клопотання, мотивуючи відмову в перерахунку пенсії відповідністю нарахувань його пенсії до чинного законодавства. Вважає вказані дії відповідача по відмові у здійсненні перерахунку йому пенсії протиправними, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Оскільки йому пенсія була призначена до набрання законної сили Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" від 05.10.2005 року № 2939 - IV, то зазначені зміни на нього не поширюються.

Окрім цього, йому була спричинена моральна шкода, яка виражається в погіршенні здоров`я через душевні муки та страждання. Він, колишній військовий, учасник бойових дій в Афганістані,був вимушений безкінечно добиватись обіцяних державою гарантій для того, щоб достойно доживати свій вік, терпіти зневагу чиновників різного рівня. Моральну шкоду він оцінює в 64 000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Продан І.В. в судовому засіданні адміністративний позов не визнала та надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що з вимогами викладеними у позовній заяві, Головне Управління Пенсійного фонду України не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до Порядку передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженим Постановою КМУ від 02 листопада 2006 року № 1522, функції щодо призначення та виплати пенсій військовослужбовцям та іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», покладені на установи Пенсійного Фонду України лише з 01.01.2007р.

Тож ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з 01.01.2007р. До цього часу, призначення та виплата пенсії позивачу здійснювались Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом. Органи Пенсійного фонду не є правонаступниками уповноважених структурних підрозділів Міністерства оборони. Отже, позовні вимоги щодо стягнення пенсійних виплат в період до 01.01.2007 є неправомірними, оскільки головне управління не є належним відповідачем.

Крім того вказує, що в період до 01.07.2006 відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів і війни, гарантії їх соціального захисту" пенсії учасникам бойових дій підвищувались в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03 січня 2002 року встановлено, що підвищення, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", починаючи з 01.01.2002р. обчислювались виходячи з розміру 19,91 грн. Враховуючи наведені норми, розмір підвищення учасникам бойових дій став складати 29,87 грн. (19,91 грн. х 150%).

Законом України від 05 жовтня 2005 № 2939-ІУ внесено зміни до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо розміру підвищень до пенсії, зокрема учасникам бойових дій та учасникам війни.

Відповідно до ч. 4 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" з 01.07.2006р. учасникам бойових дій пенсії, щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати підвищення до пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Тож вважає, що отримані позивачем підвищення пенсії, як учаснику бойових дій в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність були виплачені з урахуванням усіх вимог діючого законодавства та законні підстави для виплати іншого розміру підвищення відсутні.

Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначив, що відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди; протиправній діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в своєму позові не надав будь-яких доказів спричинення йому моральної шкоди, які саме моральні страждання він переніс, не доводить наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього.

Крім того, вказав, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду із захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Представник відповідача Дніпропетровського обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, при цьому належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26.06.2017р. позовні вимоги ОСОБА_1 в період до 16.12.2016р. залишено без розгляду у зв`язку із порушенням ним строків звернення до суду відповідно до вимог ст.99 КАС України. Предметом даного розгляду являються правовідносини з моменту, коли ОСОБА_1 отримав відповідь з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про порядок нарахування йому пенсії.
Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши правові позиції сторін, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач є пенсіонером Міністерства оборони України, учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 15 квітня 1996 року і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 2939-IV від 05.10.2005 року було внесено зміни та викладено в редакції, яка передбачає, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" N 2939 від 05.10.2005 року було зазначено, що п.5 цього Закону набирає чинності з 01.07.2006 р.
Вказані положення є чинними і неконституційними не визнавались.
При таких обставинах з 01.07.2006 року Закон діє в редакції, яка не передбачає підвищення у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.
У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено також в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.
Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, як ветерану війни - учаснику бойових дій виплачується надбавка до пенсії у розмірі 25 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто в повному обсязі та з урахуванням вимог законодавства.
Суд погоджується з відповідачем, що здійснюючи нарахування та виплату доплат до пенсії позивачу, він діяв на підставі, у межах повноважень передбачених нормативно-правовими актами, чинними на час проведення виплат.
Порушення пенсійних і майнових прав позивача при проведенні пенсійних нарахувань та виплат не встановлено; відповідачем, який діяв у межах наданих повноважень та з підпорядкуванням діючому законодавству, доведена правомірність своїх дій, тому підстав для визнання їх незаконними, як і підстав для проведення виплати підвищення до пенсії у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком не має.
У зв`язку з тим, що суд не вбачає порушень при здійсненні вищевказаних нарахувань, то підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди немає.
Керуючись ст.ст. 9, 11, 69-71, 158-163, 167, 186 України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського обласного військового комісаріату про визнання дій відповідача - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в період з 16.12.2016р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення з подачею апеляційної скарги через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя А.В. Зубій