Справа № 809/739/17
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2017 р. Справа № 809/739/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Кафарського В.В.,

за участю секретаря Федів А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області , третя особа на стороні відповідача - Фермерське господарство "Гордійчук Ігор Григорович"

про визнання неправомірним наказу №9-485/15-15-СГ від 07.08.2015,-

В С Т А Н О В И В:

15.05.2017 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі відповідач), третя особа на стороні відповідача ФГ Гордійчук ОСОБА_4 про визнання недійсними наказу Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки №9-485/15-15-СГ від 07.08.2015, договору оренди від 11.08.2015 між головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області та ОСОБА_5Г та скасування реєстрації договору оренди №10791289 від 13.08.2015.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2017 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за його позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ФГ Гордійчук ОСОБА_4 в частині визнання договору оренди від 11.08.2015 недійсним та скасування реєстрації договору оренди №10791289 від 13.08.2015.

25.05.2017 позивачем подано суду заяву про зміну позовної вимоги, згідно якої просив визнати неправомірним наказ відповідача від 07.08.2015№9-485/15-15-СГ та зобовязати останнього розірвати договір оренди землі від 11.08.2015, укладений відповідачем та ОСОБА_5

Подану позивачем заяву в частині про зобовязання відповідача розірвати договір оренди землі від 11.08.2015 судом не прийнято, оскільки ухвалою суду від 16.05.2015 ОСОБА_1 позивачу відмовлено у відкритті провадженні у цій частині.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення положень Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» безпідставно відведено ОСОБА_5 земельну ділянку в оренду строком на 21 рік площею 5,5000 га, що знаходиться за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, для ведення фермерського господарства. На вказаній земельній ділянці без зміни її цільового призначення третя особа здійснює будівництво свиноферми в с. Грушка, яка буде знаходитися на відстані 1-1,3 км від будинку позивача, що становитиме загрозу порушення гарантованого статтею 50 Конституції України його права на безпечне життя та здоров'я довкілля.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у додаткових поясненнях до неї. Просив позов повністю задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала, його представником суду подане письмове заперечення проти заявлених вимог та доповнення до нього, мотивоване тим, що відповідачем земельну ділянку ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства виділено та надано в оренду з дотриманням вимог чинного законодавства, а відтак підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. Вказав суду, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, оскільки виділення та надання третій особі в оренду земельної ділянки площею 5,5000 га, що розташована за межами с. Грушка Грушківської сільської ради Тлумацького району, здійснено у відповідності до вимог законодавства, чинного на час звернення ОСОБА_5 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства. Зазначив також, що інформація про нормативну грошову оцінку земельної ділянки була додана до проекту землеустрою щодо її відведення у формі довідки №03-19/203, яку видав відділ Держземагенства у Тлумацькому районі Івано-Франківської області. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши докази суд встановив наступне.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту щодо відведення земельної ділянки для передачі її в користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства площею 5,5000 га терміном на 21 рік (а.с.40).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_5, Грушківською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області погоджено надання дозволу Головним управлінням Держземагенства в Івано-Франківській області на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства площею 5,5000 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, що підтверджується листом від 02.06.2015 №2-24/119 (а.с.41).

Наказом Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 22.06.2015 №9-439/15-15-СГ надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки площею 5,5000 га (землі державної власності сільськогосподарського призначення) (а.с.49).

Приватним підприємством «ГеоУкрПроект» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в користування на умовах оренди терміном на 21 рік ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства (а.с.29-33, 34, 35).

Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області наказом від 07.08.2015 за №9-485/15-1-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства (01.02) за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, та надано в оренду дані земельну ділянку площею 5,5000 га (кадастровий номер :09:005:0040) для ведення фермерського господарства строком на 21 рік (а.с.20-21).

Позивачу стало відомо про даний наказ 22.11.2016 із відповіді Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на запит про надання інформації (а.с.22-23).

Обгрунтовуючи підставність звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач оскаржуваним наказом від 07.08.2015 затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,5000 га (вид угіддя пасовище) в оренду ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту с. Грушка Тлумацького району. Однак, як згодом стало відомо позивачу, ОСОБА_5 на відведеній земельній ділянці здійснює будівництво свинокомплексу потужністю 4,95 тисяч голів, що підтверджується зареєстрованою декларацією про початок виконання будівельних робіт (а.с.42-45).

Планова свиноферма в с. Грушка буде знаходитися на відстані 1-1,3 км від будинку позивача, що становитиме загрозу порушення гарантованого статтею 50 Конституції України права на безпечне життя та здоров'я довкілля, оскільки зазвичай свинокомплекси від 4 до 12 тисяч голів викидають біля 7,47-186,47 т забруднюючих речовин на рік, включаючи речовини, що створюють специфічний запах.

Наведене і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 даного Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Згідно положень пункту 3 статті 2 Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості у процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (Орхус, Данія, 23 - 25 червня 1998 року, далі - Орхуська конвенція), ратифікованої Україною Законом від 06.07.99, екологічна інформація означає будь-яку інформацію в письмовій, аудіовізуальній, електронній чи будь-якій іншій матеріальній формі про:

а) стан складових навколишнього середовища, таких як повітря й атмосфера, вода, грунт, земля, ландшафт і природні об'єкти, біологічні різноманіття та його компоненти, включаючи генетично змінені організми, та взаємодію між цими складовими;

б) фактори, такі як речовини, енергія, шум і випромінювання, а також діяльність або заходи, включаючи адміністративні заходи, угоди в галузі навколишнього середовища, політику, законодавство, плани і програми, що впливають або можуть впливати на складові навколишнього середовища, зазначені вище в підпункті а) і аналіз затрат і результатів та інший економічний аналіз та припущення, використані в процесі прийняття рішень з питань, що стосуються навколишнього середовища;

с) стан здоров'я та безпеки людей, умови життя людей, стан об'єктів культури і споруд тією мірою, якою на них впливає або може вплинути стан складових навколишнього середовища або через ці складові, фактори, діяльність або заходи, зазначені вище в підпункті б).

Відповідно до частин 4, 5 статті 2 Орхуської конвенції для цілей цієї Конвенції під громадськістю слід розуміти одну або більше фізичних чи юридичних осіб, їх об'єднання, організації або групи, які діють згідно з чинним законодавством України або практикою. Зацікавлена громадськість - це громадськість, на яку впливає реалізація рішень з питань, що справляють чи можуть справити негативний вплив на стан довкілля.

Статтею 1 Орхуської конвенції закріплено, що кожна із сторін гарантує серед іншого право на доступ до інформації і на доступ до правосуддя з питань, що стосуються навколишнього середовища.

Також, відповідно до частини 2 статті 9 Орхуської конвенції, представники зацікавленої громадськості, які проявляють а) достатню зацікавленість або б) вважають, що мало місце порушення того чи іншого права, мають право на доступ до правосуддя з метою оскарження законності будь-якого рішення, дії або бездіяльності. В цьому контексті для цілей підпункту «а» достатньо зацікавленості будь-якої неурядової організації, для цілей підпункту «б»- така організація також має право заявляти про порушення своїх прав.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач є тією громадськістю (зацікавленою громадськістю), який має серед інших прав, право на доступ до інформації та доступ до правосуддя у випадку реалізації рішень з питань, що справляють чи можуть справити негативний вплив на стан довкілля, порушивши його права та законні інтереси.

Досліджуючи правомірність оскаржуваного наказу відповідача "Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки" від 07.08.2015 суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин, суд виходить з чинних на час виникнення правовідносин нормативно-правових актів та зазначає їх зміст у відповідній редакції.

Положеннями статей 22, 31, 93, 124 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 цього Кодексу передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами 2 та 3 статті 134 Земельного кодексу України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Стаття 123 згаданого Кодексу врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, врегульовані також Законом України «Про фермерське господарство» №973-ІV.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1 даного Закону фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону).

Статтею 7 Законом України «Про фермерське господарство» визначено порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Суд зазначає, що згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03.02.2016 у справі №6-2902цс15, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися при застосуванні таких норм права.

Так, частиною 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (абзац 1).

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2).

Частинами 2 та 4 цієї статті передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Згідно частини 4 статті 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 даного Кодексу проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Верховний Суд України у постанові від 03.02.2016 у справі №6-2902цс15, зазначив, що розглядаючи заяву громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

Як уже встановлено судом, відповідачем надано ОСОБА_5 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,5000 га (кадастровий номер :09:005:0040), що знаходиться за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, а в подальшому затверджено проект та надано в оренду згадану земельну ділянку для ведення фермерського господарства.

Судом також зясовано, що згадана земельна ділянка площею 5,5000 га виділена із земель запасу Грушківської сільської ради та належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення, вид угіддя пасовище, що підтверджується викопіюванням з кадастрової карти Грушківської сільської ради та експлікацією земельних угідь (а.с.19, 33, 37).

Однак, ОСОБА_5 в порушення вимог частини 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» не звертався до Тлумацької районної державної адміністрації із заявою про надання в оренду земельної ділянки, що знаходиться за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, з метою ведення фермерського господарства. Доказів протилежного третьою особою суду не подано.

У судовому засіданні представники третьої особи та відповідача з цього приводу зазначили, що Головне управління Держземагенства в Івано-Франківській області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Івано-Франківської області, а тому третя особа правомірно звернулася до відповідача із заявою про надання в оренду земельної ділянки, що знаходиться за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, для ведення фермерського господарства.

Так, підпунктами 13, 14 пункту 3 положення про Головне управління Держземагенства в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 №13 із змінами від 16.06.2015 №121, визначено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Івано-Франківської області; вносить в установленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин (а.с.127-139).

З наведних норм слідує, що відповідач повноважний розпоряджатися землями державної власності сільськогосподарського призначення та вносити пропозиції щодо розпорядження такими землями, але в установленому порядку та в межах, визначених Земельним кодексом України. Тоді як уже встановлено судом, при наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства згідно із статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство», які при наданні згаданої земельної ділянки третій особі дотримані не були.

Однією з умов, необхідних для отримання громадянами в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства стаття 7 Закону України «Про фермерське господарство» визначає досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

ОСОБА_5 до заяви про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства долучено диплом про закінчення ним Тлумацького сільськогосподарського технікуму за спеціальністю «Бухгалтерський облік і аудит» (а.с.150).

Суд зазначає, що додана до заяви копія згаданого диплому не є належним документом у розумінні абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», оскільки здобута ОСОБА_5 спеціальність «Бухгалтерський обік і аудит» не підтверджує підготовку його як фахівця і кваліфікованого працівника для роботи у сільському господарстві.

Зі змісту висновку Відділу Держземагенства у Тлумацькому районі від 27.07.2015 №1091/22/44 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки слідує, що виділена ОСОБА_5 земельна ділянка площею 5,5000 га належить до земель сільськогосподарського призначення, в тому числі сільськогосподарські угіддя 5,5000 га, з них пасовище 5,5000 (а.с.46-47).

ОСОБА_5, обгрунтовуючи розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності, зазначив, що основними напрямками діяльності фермерського господарства буде вирощування зернових, технічних та інших сільськогосподарських культур для отримання певних прибутків від вирощування сільськогосподарських культур, за рахунок яких в подальшому будуть здійснюватися агротехнічні заходи щодо обробітку 200,00 га ріллі, для закупівлі високоякісного посівного матеріалу, добрив, засобів захисту рослин, поліпшення технологій виробництва сільськогосподарської продукції, також планується будівництво та сільськогосподарських будівель та споруд для зберігання сільськогосподарської техніки, різних сортів зерни, а також вирощування свиней (а.с.52-53).

Статтею 22 Земельного кодексу України встановлено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (частина 1).

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (частина 2).

Згідно пункту "а" частини 3 цієї статті землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини 5 статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу (абзац 2).

Однак, судом встановлено, що на орендованій земельній ділянці, яка належить до сільськогосподарських земель, зокрема, сільськогосподарські угіддя пасовище, третя особа здійснює будівництво вигодівельного свинокомплексу на 4,95 тис голів, тоді як при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки містобудівна документація була відсутня. Третьою особою в порушення вимог частини 2 статті 186-1 Земельного кодексу України не було долучено до проекту землеустрою погодження структурного підрозділу Тлумацької районної адміністрації у сфері містобудування на архітектури.

Окрім того, суд зазначає, що наказом Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 22.06.2015 №9-439/15-15-СГ про надання ОСОБА_5 дозволу на розроблення документації із землеустрою зобовязано ОСОБА_5 при поданні проекту на затвердження подати витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.49).

Судом встановлено, що відповідно до інформації Відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером :09:005:0040 площею 5,5000 га, що знаходиться за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, не видавався (а.с.50, 51).

Таким чином, відповідачем оскаржуваний наказ від 07.08.2015 видано за відсутності витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку згаданої земельної ділянки, тоді як пунктом 3 даного наказу встановлено річний розмір орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою в розмірі 6 відсотків від її нормативної грошової оцінки (а.с.20).

Посилання представників відповідача та третьої особи на довідку Відділу Держземагенства у Тлумацькому районі №03-19/203 від 20.07.2015 про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 24 488,75 грн., не обґрунтовують заперечень, оскільки нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки проведена з урахуванням середньої грошової оцінки за 1 га пасовища по сільській раді станом на 1995 рік, яка становила 1 113, 96 грн. за 1 га пасовища. Тоді як із заявою про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_5 звернувся у червні 2015 року (а.с.126).

Щодо посилання на розпорядження Тлумацької районної державної адміністрації від 31.12.1998 №734, яким затверджено матеріали грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та встановлено вартість 1 га за сільськогосподарських угідь (ріллі), зокрема, по Грушківській сільській раді, то суд зазначає, що останнє також видано у відповідності до методики грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, розробленої у 1995 році (а.с.140-146).

З наведеного слідує, що визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» порядок надання (передачі) земельної ділянки ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства дотримано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем в порушення вимог статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», яка є спеціальною по відношенню до статті 123 Земельного кодексу України, затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки в оренду площею 5,5000 га (кадастровий номер :09:005:0040), що знаходиться за межами населеного пункту с. Грушка, Грушківської сільської ради Тлумацького району, для ведення фермерського господарства, а тому оскаржуваний наказ від 07.08.2015 №9-485/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки» є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) пункт 3).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Щодо судових витрат, то в силу вимог частин 1, 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 640 гривень.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №9-485/15-15-СГ від 07.08.2015 "Про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки".

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, вул. Жураки, 51, с. Тарасівка, Тлумацький район, Івано-Франківська область) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 39767437, вул. Сахарова, 34, м. Івано-Франківськ) сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кафарський В.В.

Постанова складена в повному обсязі 29.06.2017.