Справа № 155/187/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6033/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Горохівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Локачинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок призначеної пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Локачинського ОУПФ України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок призначеної пенсії.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Рішенням Конституційного суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 надано правову оцінку положенням Закону, яким встановлюється обмеження до максимального розміру пенсії та визнано їх неконституційними. 18 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про перерахування пенсії та призначення її в повному обсязі. Проте Локачинське ОУПФ України Волинської області відмовило позивачу у перерахунку пенсії, повідомивши, що позивачу призначена пенсія в розмірі 11305 грн. згідно ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн. У звязку з вищенаведеним позивач вважає таку відмову неправомірною та просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії в повному обсязі без встановлених обмежень із урахуванням ст.50 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також ст.13 Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесений до 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 048578, виданим Волинською обласною державною адміністрацією (а.с. 8).

Поряд з цим, згідно з посвідчення серії Б № 330230, виданого 28 лютого 2008 року УСЗН Горохівської РДА Волинської області (а.с. 8), ОСОБА_3 є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про пенсійне забезпечення", особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Як встановлено, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Локачинському ОУПФ України Волинської області та отримує пенсію, як інвалід ІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з наслідками аварії на ЧАЕС, призначену згідно ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів пенсійної справи вбачається та визнається сторонами, що розмір призначеної позивачу пенсії станом на 18 січня 2017 року становить 11305,06 грн.

18 січня 2017 року позивач звернувся до Локачинського ОУПФ України Волинської області із письмовою заявою про проведення перерахунку призначеної пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 (а.с.27).

25 січня 2017 року заступник начальника Локачинського ОУПФ України Волинської області своїм листом № 13/П-01 (а.с.6), повідомив ОСОБА_1, що йому відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у повному обсязі у звязку із тим, що згідно Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 06 грудня 2016 року № 1774 з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 рік максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 гривень.

При цьому слід зазначити, що чинним з 01 січня 2017 року Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 06 грудня 2016 року № 1774 внесено зміни до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме ч.3 ст.67 цього Закону викладено у такій редакції: Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Вищевказані норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки цим рішенням визнано неконституційними окремі положення Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, згідно якого пенсія позивачу не призначалась.

Також, слід вказати, що у своєму рішенні за заявою Великода проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 року N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 року N 20-рп/2011).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що Локачинське ОУПФ України Волинської області відмовляючи ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії правомірно керувався нормами Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів від 06 грудня 2016 року № 1774 відповідно до яких максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 гривень, а відтак позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Горохівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2017 року у справі №155/187/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 26.06.2017 року