Справа № 127/22957/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/22957/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бойко В.М.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

21 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в не поновлені йому попереднього розміру пенсії та намаганням утримати 3300,38 грн. вже виплаченої пенсії;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці поновити, починаючи з 01.06.2013 року, виплату йому пенсії в розмірі 5538 грн. з послідуючими доплатами і донарахуваннями;

- заборонити Управлінню Пенсійного фонду України у м. Вінниці вчиняти дії по утриманню виплаченої позивачу суми 3300,38 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року в результаті задоволення поданої позивачем заяви, було залишено без розгляду частину позовних вимог ОСОБА_2 на підставі положень п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України, а саме :

- в частині визнання неправомірною бездіяльність відповідача в не поновленні позивачу попереднього розміру пенсії та намагання утримати 3300,38 грн. вже виплаченої пенсії;

- в частині заборони відповідачу вчиняти дії по утриманню виплаченої позивачу суми 3300,38 грн.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В судовому засіданні позивач мотивуючи подану апеляційну скаргу зазначив, що суд першої інстанції некоректно сприйняв його заяву про залишення частини позовних вимог без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників судового засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці з вимогами щодо:

- визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України м. Вінниці в не поновлені позивачу попереднього розміру пенсії на намаганням утримати 3300,38 грн. вже виплаченої пенсії.

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України м. Вінниці, починаючи з 01.06.2013 року виплату позивачу пенсії в розмірі 5538 грн. з послідуючими доплатами і донарахуваннями.

- заборонити Управлінню Пенсійного фонду України м. Вінниці вчиняти дію по утриманню виплаченої позивачу суми 3300,38 грн.

03.04.2017 року позивачем подано заяву, в якій ставилось питання про залишення без розгляду поданої ним позовної заяви в частині визнання неправомірною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці в не поновленні йому попереднього розміру пенсії та намагання утримати 3300,38 грн. вже виплаченої пенсії і в частині заборони Управлінню Пенсійного фонду України м. Вінниці вчиняти дії по утриманню виплаченої позивачу суми 3300,38 грн.

Як засвідчується протоколом та аудиозаписом судового засідання Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року позивач підтримав подану ним заяву в повному обсязі, особисто оголосивши її.

Представник відповідача не маючи жодних заперечень стосовно поданої позивачем заяви, залишила вирішення данного питання на розсуд суду.

Надаючи оцінку обставинам справи та виниклим між сторонами правовідносинам, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КАС України позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В свою чергу, згідно до ч. 4 ст. 51 КАС України суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Частиною ч. 1 ст. 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно із викладеним у статті 11 КАС України принципом диспозитивності, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Крім того, відповідно до принципу диспозитивності сторони вільно розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими правами є насамперед: право на звернення до суду за захистом; право змінити свої вимоги або відмовитися від них; право визнати вимоги іншої сторони або не визнавати їх; право за взаємною згодою припинити спір (примиритися).

Однак принцип диспозитивності в адміністративному судочинстві обмежений і його реалізація підконтрольна суду, що обумовлено іншим принципом офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (частини четверта, п'ята статті 11, частина друга статті 69, частина п'ята статті 71 КАС України) і має на меті забезпечення більш ефективного судового захисту прав і свобод осіб у стосунках з державою.

Високий ступінь втручання суду обумовлений публічним характером спорів, підсудних адміністративним судам, який полягає, зокрема, у тому, що результати їхнього вирішення можуть мати значення не лише для сторін, а для широкого кола осіб.

Таким чином, реалізація диспозитивних прав в адміністративному судочинстві перебуває під контролем суду. Метою такого контролю є захист прав, свобод, інтересів сторін та будь-яких інших осіб при розпорядженні сторонами своїми правами щодо заявлених вимог. Контроль суду здійснюється, зокрема, через процедури прийняття судом відмови позивача від адміністративного позову або відкликання позовної заяви чи визнання відповідачем позову. Так, суд не може прийняти відмову позивача від адміністративного позову чи відкликання позовної заяви, визнання адміністративного позову відповідачем, якщо внаслідок цього будуть порушені норми права або чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Інакше кажучи, відповідальність за правомірність цих дій в адміністративному судочинстві покладена на суд, а не на сторони.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення заяви позивача щодо залишення частини позовних вимог без розгляду, в повному обсязі встановив підстави, які викликали подання такої заяви, з'ясував чи розуміє позивач правові наслідки такої дії, а також той факт чи не порушить залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду чиїх-небудь прав, інтересів або обов'язків, а в данному випадку конкретно прав та інтересів самого позивача.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача на разі немає, оскільки доводи останнього не спростовують правомірності оскаржуваної ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року та не викликають сумнівів в вірному та коректному трактуванню судом змісту поданої позивачем заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 26 червня 2017 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.