Справа № 607/4256/17
Суддя: Сташків Н. М.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2017 Справа №607/4256/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Сташків Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у березні 2017 року предявив до суду адміністративний позов до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання неправомірною бездіяльності щодо розгляду його заяви про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3100 га в межах населеного пункту с. Підгороднє, яка знаходиться в його користуванні, зобовязати відповідача розглянути вказану заяву та прийняти за результатом її розгляду рішення. Обгрунтовував позов тим, що зазначена земельна ділянка належить йому на праві користування, що встановлено судовим рішенням від 09 червня 2016 року. 26 вересня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність. Відповідно до витягу з рішення № 174 від 10 листопада 2016 року його заяву не підтримали (за немає, проти немає, утримались 14). Позивач вважає, що рішення за наслідками його заяви не прийнято, що свідчить про бездіяльність відповідача в її розгляді. Крім цього, позивач стверджував, що такою бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральної шкоди, яку він оцінював у розмірі 10000 гривень.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 подав заяву, згідно з якою позовні вимоги зменшив у частині моральної шкоди, відмовившись від її стягнення, а позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії підтримав у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав, просив їх задовольнити, розглянувши справу в порядку письмового провадження.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибув, не повідомивши про причини неприбуття, що відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України не є перешкодою розгляду справи.

За вказаних обставин, відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини.

26 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області з заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3100 га в межах населеного пункту с. Підгороднє, яка знаходиться в його користуванні.

Правомірність користування ОСОБА_1 зазначеною земельною ділянкою встановлена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2016 року.

Рішенням № 174 від 10 листопада 2016 року на 12 сесії 7 скликання Підгороднянська сільська рада за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 вирішила: заяву ОСОБА_1 про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,3100 га для ведення особистого селянського господарства не підтримали (за немає, проти немає, утримались 14).

Як убачається зі змісту рішення, при його прийнятті Підгороднянська сільська рада керувалася ст. ст. 12, 33, 40, 118, 141 Земельного кодексу України, Законом України «Про землеустрій» та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких, у тому числі, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 33,40 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою.

Разом із тим, у рішенні № 174 від 10 листопада 2016 року не йдеться про наявність установлених законом підстав що підстав припинення права позивача на користування земельною ділянкою.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено перелік питань, вирішення яких належать до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад на пленарних засіданнях, серед яких вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (пункт 34).

З огляду на встановлені судом обставини та проаналізовані положення земельного законодавства, заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки з метою отримання земельної ділянки у власність повинна бути розглянута в місячний строк на сесії Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, та за наслідками її розгляду має бути прийнято одне з таких рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про мотивовану відмову у його наданні.

Однак, відповідно до рішення № 174 від 10 листопада 2016 року, яким вирішено: заяву ОСОБА_1 про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,3100 га для ведення особистого селянського господарства не підтримали (за немає, проти немає, утримались 14), заява ОСОБА_1 не розглянута по суті. Зокрема, йому ні не надано дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, ні не надано мотивованої відмови в його наданні.

Не підтримання заяви з невідомих та необгрунтованих причин не є її вирішенням по суті. Таке рішення прийнято всупереч вимогам ст. 12, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій, бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як установлено на підставі наявних у справі матеріалів, рішення про суті розгляду заяви ОСОБА_1 на сесії Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області не прийнято, рішенням № 174 від 10 листопада 2016 року його заява не розглянута по суті.

За вказаних обставин суд вважає вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає в нерозгляді його заяви по суті, та зобовязання відповідача розглянути вказану заяву та прийняти за результатом її розгляду рішення, такими, що підлягають задоволенню, оскільки вирішення питання про прийняття конкретного рішення за заявою ОСОБА_1 належить до виключної компетенції Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Позивачем понесено 640 гривень судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 4800 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з урахуванням змін, внесених згідно з Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб із 1 січня 2017 року установлено в розмірі 1600 гривень.

Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 січня 2017 року, не може перевищувати 640 гривень.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката надано договір про надання правової допомоги від 27 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 05 квітня 2017 року з розрахунком витрат на правову допомогу, оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 3 до договору від 27 березня 2017 року про оплату послуг адвоката у сумі 4800 гривень.

У судових засіданнях адвокат ОСОБА_2 участі не брав, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Однак, витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

З розрахунку витрат на правову допомогу, наведеного в акті прийому-передачі наданої правової допомоги від 05 квітня 2017 року, вбачається, що вартість виконаної адвокатом роботи становить 4800 гривень, що включає: попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин в обсязі часу 120 хвилин вартістю 1280 гривень, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи в обсязі часу 180 хвилин вартістю 1920 гривень та складання позовної заяви в обсязі часу 150 хвилин вартістю 1600 гривень.

Виходячи з характеру позовних вимог, обсягу зібраних доказів, враховуючи складність справи, суд вважає обґрунтованими витрати на правову допомогу поза межами судового засідання в обсязі 2 години роботи адвоката, що становить 1280 гривень.

Решту суми понесених позивачем витрат на правову допомогу суд вважає необґрунтованою, такою, що перевищує граничний розмір, визначений законом, а тому вона до відшкодування не підлягає.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 12, 118, 122 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 71, 94, 159 163, 167, 186, ч. ч. 1, 3 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3100 га в межах населеного пункту с. Підгороднє, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1.

Зобовязати Підгороднянську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3100 га в межах населеного пункту с. Підгороднє, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1, прийнявши за наслідками її розгляду відповідне рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати 640 гривень судового збору та 1280 гривень витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяОСОБА_3