Справа № 308/5472/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5472/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Струтинська Н.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України ,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 12.06.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07 червня 2017 року о 06 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Ужгород» в районі 279 прикордонних знаків при спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску без документів, що посвідчують особу у складі групи осіб . Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні. Відповідач коштів для виїзду з території України не має, підстав для законного перебування на території України передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не має. З посиланням на викладене, а також на норми ч.ч. 1, 4 ст. 30 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства просить суд: примусово видворити з України громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Пояснила, що під час затримання у відповідача були відсутні документи, що посвідчують його особу, однак після звернення з позовом до суду до них надійшов паспорт громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив надати йому час добровільно покинути територію України.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд приходить до наступного висновку.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-7 КАС України.

В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2017 року о 06 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Ужгород» в районі 279 прикордонного знаку на відстані 200 м. від лінії державного кордону України при спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску без документів, що посвідчують особу у складі групи осіб . Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні. Дані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання від 07.06.2017 р., копія якого приєднана до матеріалів справи.

Судом встановлено, що 09 червня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону відносно відповідача громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було прийнято рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства та з метою реалізації державної політики у сфері міграції прийнято рішення про його розміщення у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території з одночасною подачею позову про примусове видворення.

В судовому засіданні оглянуто оригінал паспорту громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 № С3004298 строк дії якого до 17.03.2027 року, в якому наявна віза України строк дії якої з 20.05.2017 року до 17.08.2017 року.

На момент звернення позивача до суду із адміністративним позовом, чинним правовим актом, який визначав правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України був ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною 3 ст.9 Закону № 3773 визначено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п.п.2 ч.1 ст. 1 Закону № 3773 віза це дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Згідно ч.1 ст.15 Закону № 3773 в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства врегульований статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22 вересня 2011 року Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішеннямцентрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Пунктом 3 частини 2 статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого по-дано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення, яким затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.06.2017 року в задоволенні клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - відмовлено з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 законно перебуває на території України, у відповідача наявні документи які надають право офіційно перебувати в Україні та дають право на виїзд з України, що підтверджується паспортом громадянина ОСОБА_6 № С3004298 , оглянутому в судовому засіданні в якому наявна віза України строк дії якої з 20.05.2017 року до 17.08.2017 року.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини, яка прийнята та оголошена в резолюції 217 A (III) Генеральної Асамблеї від 10 грудня 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

В матеріалах, досліджених судом в ході слухання справи, відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач не бажає повертатися до країни свого походження.

Судом встановлено, що позивач приймаючи рішення про примусове повернення в країну походження не надав відповідачу реальної можливості самостійно покинути і виїхати в країну свого походження, і не надав йому реального і достатнього строку для виконання рішення позивача про примусове повернення, оскільки позивачем одночасно було прийнято рішення про поміщення відповідача в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, чим фактично позбавив відповідача виконати рішення позивача.

Рішення про примусове повернення за межі України іноземця ОСОБА_2 ОСОБА_3 від 09.06.2017 року та про поміщення в пункт тимчасового перебування відповідачу не вручалось, особистий його підпис відсутній, складено у відсутності перекладача. Вказане підтверджено змістом рішення.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.Так у справі "Болат (BOLAT) проти Російської Федерації" (скарга № 14139/03) від 05 жовтня 2006 року Європейський суд з прав людини у п.81 вказує, що Договірні сторони наділенні дискреційним правом виносити рішення про вислання іноземця, який знаходиться на території їх держави, але це повноваженняповинно здійснюватись таким чином, щоб воно не порушувало прав людини, гарантованих Конвенцією. В п.1 ст. 1 Протоколу №7 до Конвенції встановлено в якості основоположної гарантії те, що особу може бути вислано тільки "у випадку прийняття рішення у відповідності з законом". До цього положення не може бути зроблено винятків. Відповідно до Пояснювальної доповіді до Протоколу №7 до Конвенції "право" знову відсилає до внутрішньодержавного законодавства конкретної держави. Відповідно, рішення повинен приймати компетентний орган державної влади відповідно до положень діючого законодавства і відповідних процесуальних норм (п.11 Пояснювальної доповіді до Протоколу №7 до Конвенції).

Як наслідок відсутність "рішення прийнятого у відповідності до закону" є sine qua no умовам дотримання вимог ст. 1 Протоколу №7 до Конвенції.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивачем суду не представлені належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, в судовому засіданні не доведено, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або , що існує ризик його втечі, позивач приймаючи рішення про примусове повернення в країну походження не надав відповідачу реальної можливості самостійно покинути і виїхати в країну свого походження , враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 законно перебуває на території України, у відповідача наявні документи які надають право офіційно перебувати в Україні та дають право на виїзд з України, що підтверджується паспортом громадянина ОСОБА_6 № С3004298 , оглянутому в судовому засіданні в якому наявна віза України строк дії якої з 20.05.2017 року до 17.08.2017 року, а відтак матиме можливість добровільно покинути територію України, зважаючи на приписи ч.5 ст. 26 цього Закону України, відповідно до якої іноземець або особи без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення, суд вважає, що відповідач не підлягає видворенню, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Положення ст.9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5