Справа № 243/5198/17
Суддя: Мірошниченко Л. Є.
Дата ухвалення: 2017-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/275/2017
Єд. унік № 243/5198/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська Донецької області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення УПФУ визнання бездіяльності незаконної та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення УПФУ визнання бездіяльності незаконної та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтувавши свої вимоги, тим, що він 08.12.2016 року звернувся до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, однак Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області рішенням № 45 від 20.12.2016 року відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на неможливість здійснення перевірки довідки ВАТ "Макіївський металургійний комбінат", оскільки підприємство зареєстровано у м. Макіївка на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто здійснити перевірку пільгової довідки та зарахувати в пільговий стаж період роботи ОСОБА_1 з 05.07.1989 року по 16.04.1998 рік не має можливості.

Вважає рішення ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 45 від 20.12.2016 року протиправним та необгрунтованим, а бездіяльність відповідача, яка виразилася у не призначенні пенсії за віком на пільгових умовах - незаконною. У зв"язку з чим позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 45 від 20.12.2016 року; визнати бездіяльність ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилася у не призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах - незаконною, та зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути його заяву від 08.12.2016 року та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах на підставі його заяви від 08.12.2016 року з додатками.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, навів доводи, аналогічні викладеним в позові.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2, що діє на підставі угоди про надання правової допомоги (а.с. 23) в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги позивача в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_3 що діє на підставі довіреності від 10.04.2017 року в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надав суду заперечення на адміністративний позов, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку та пояснення сторін, вивчивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, матеріалами справи встановлено, що 08.12.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_4 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, однак Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області рішенням № 45 від 20.12.2016 року відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на неможливість здійснення перевірки довідки ВАТ "Макіївський металургійний комбінат", оскільки підприємство зареєстровано у м. Макіївка на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто здійснити перевірку пільгової довідки та зарахувати в пільговий стаж період роботи ОСОБА_1 з 05.07.1989 року по 16.04.1998 рік не має можливості.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 21 року у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав трудову книжку з копією БТ-І № 6499121 від 13.07.1984 року з зазначенням відомостей про роботу у т.ч. за період з 05.07.1989 року по 16.04.1998 року у ВАТ " Макіївський металургійний комбінат"; довідку про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії від 04.08.2015 року № 640 та довідку ВАТ " Макіївський металургійний комбінат " № 1495 від 26.10.2015 року про заробітну плату для обчислення пенсії.

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», через неможливість здійснити перевірку пільгової довідки та зарахувати в пільговий стаж період роботи ОСОБА_1 було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який є внутрішньо переміщеною особою, що перемістився з території тимчасово окупованого м. Ясинувата та підтверджує свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці, а також довідкою про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії від 04.08.2015 року № 640 та довідкою ВАТ " Макіївський металургійний комбінат " № 1495 від 26.10.2015 року про заробітну плату для обчислення пенсії.

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці, становлять дискримінаційне поводження по відношенню до внутрішньо переміщених осіб, які навіть теоретично не можуть надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зокрема, відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеним громадянам України гарантується право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання. Тож вимога надати певні документи, які можна отримати лише на тимчасово окупованій території, по суті означає примушування повернутися на цю територію, що заборонено законом. Більше того, навіть, якщо позивач поїде до окупованого м. Горлівка і зможе отримати відповідні документи чи копії документів, вони будуть посвідчені незаконно діючими посадовими особами, а тому ці документи все одно не будуть прийняті до уваги відповідачем.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд підкреслює, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічне положення закріплене в п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Крім того, відповідно до п. 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Загальновідомо, що на території Луганської та Донецької областей відбувся збройний конфлікт, внаслідок якого частина цих областей була визнана окупованою (Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII; Постанова Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17 березня 2015 року № 252-VIII). Місто Макіївка, де раніше працював позивач, відноситься до тимчасово окупованих населених пунктів.

За цих обставин, суд приходить до висновку, що відомості про пільговий трудовий стаж позивача можуть бути встановлені головним чином із записів у трудовій книжці.

Згідно зі статтею 100 Закону № 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі Порядок, постанова № 422 відповідно). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно із статтею 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Проте в даному випадку отримати зазначені документи від підприємства неможливо з причин тимчасової окупації м. Макіївка.

Аналізуючи записи, що містяться в трудовій книжці позивача, а також інші надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необхідність зарахувати до пільгового стажу періоди, що зазначені у довідках про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії, оскільки в наданих довідках зазначені первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видані ці довідки.

КАС України не містить норм, що безпосередньо регулюють можливість використання копії документа, як доказу у випадку, коли оригінал такого документа отримати неможливо. Разом із тим, відповідно до ст. 80 КАС України такі копії можуть бути визнані речовими доказами, оскільки вони є предметами матеріального світу, що містять візуальну інформацію про обставини, які мають значення для справи. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Зокрема, п. 2 ч. 5 ст. 99 КПК України у разі, якщо оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур, для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що доступ до оригіналів документів за допомогою доступних правових процедур на даний момент неможливий, суд не знаходить підстав сумніватися в існуванні цих документів З урахуванням цього, суд вважає, що відповідач не виконав свого обов'язку довести законність відмови в призначенні позивачу пенсії, як того вимагає ч. 2 ст. 71 КАС України.

Беручи до уваги, вищезазначене, суд вважає за необхідне визнати незаконними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язавши відповідача призначити таку пенсію.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 17, 18, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про скасування рішення УПФУ, визнання бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області №45 від 20.12.2016 року про відмову у призначені ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком на пільгових умовах на його заяву, подану разом із додатком 08.12.2016 року.

Визнати бездіяльність ОСОБА_4 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка виразилася у не призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком на пільгових умовах на його заяву, подану разом із додатком 08.12.2016 року, незаконною та зобовязати Словянське обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, подану разом із додатком 08.12.2016 року та призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком на пільгових умовах на підставі його заяви, поданої 08.12.2016 року разом із додатком з урахуванням у тому числі довідки ВАТ Макіївський металургійний комбінат №640 від 04.08.2015 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, довідки ВАТ Макіївський металургійний комбінат №1495 від 26.10.2015 року про заробітну плату для обчислення пенсії та витягу з наказу ВАТ Макіївський металургійний комбінат ОБ №411 від 27.09.1995 року про підтвердження права на пільгове забезпечення за списком №1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5