Справа № 817/1311/16
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2017 р.Р і в н е 817/1311/16
12год. 15хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача 1: представник не прибув

відповідача 2: представник Ютовець Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області, Головного управління статистики в Рівненській області про визнання протиправним та скасування висновку, наказу та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів про визнання протиправними висновку, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву в порядку ст.49 КАС України, якою змінив позовні вимоги в частині збільшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем 1 складений висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» від 19 липня 2016 року №9359/17-16-13-06-09, з якого слідує що з урахуванням письмових пояснень позивача та підтвердних документів встановлено недостовірність відомостей, зазначених п.2 ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про очищення влади». Вказаний висновок позивач вважає протиправним та таким, що належить до скасування оскільки при проведенні перевірки відповідачем не здійснено порівняльного аналізу доходів, одержаних із законних джерел із вартістю придбаного майна, а саме: обмеження щодо одержання дарунків та їх вартості, встановлені ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», чинного на день укладення Договору дарування від 20,03.2014 р., не поширюються на дарунки (пожертви), які даруються (здійснюються) близькими особами. Тобто, позивач, як державний службовець, правомірно отримав у дарунок від свого батька грошові кошти в розмірі 290000 грн. на придбання квартири, задекларованої у Декларації за 2014 рік. Також позивач вказує, що сума грошових коштів, яка зазначена у Договорі дарування від 20.03.2016 р. в розмірі 290 000 грн. вказана у гривневому еквіваленті, а заощадження і позивачем і її батьком за час отримання доходів здійснювалися у валютному еквіваленті, і суттєва зміна валютних курсів за час отримання доходів (зокрема, батька за період з 01.01.1998 р. по 1 квартал 2014 року (на загальну суму 265666,97 грн.), і вплинула на те, що заощадження у валюті є більшими, ніж просте сумування доходів у гривневому еквіваленті, як то здійснено перевіркою. Крім того, батько позивача має у власності особисте підсобне господарство, з якого отримує додаткові доходи на законних підставах, а також не враховано доходи її матері, які були використані для дарунку грошей. Тобто, застосована методика підрахунку доходів батька в умовах гіперінфляції та істотної зміни курсів валют за період одержання доходів, а саме просте арифметичне підрахування доходів без застосування порівняльного аналізу одержаної інформації щодо доходів, одержаних із законних джерел та вартості придбаного майна, вказує на те, що висновок відповідача 1 є неповним та необґрунтованим. Одночасно позивач стверджує, що не зазначення ним в позиції II Декларації (дарунки, призи, виграші) за 2014 рік даних про дохід в сумі 290000 грн., тобто отриманих в дарунок від батька грошових коштів за Договором дарування від 20.03.2016р., не потребувало декларування, оскільки позивач задекларував придбану за вказані кошти квартиру, а сума коштів подарованих батьком як родичем 1-го ступеню споріднення оподатковується за нульовою ставкою ( п. 174.2.1 Податкового кодексу України). При цьому він керувалася Методичними рекомендаціями для державних службовців, із яких вбачається, що дарунки, які не підлягають оподаткуванню не слід і декларувати. Окрім того, чинним законодавством України гарантоване право особи, стосовної якої проводиться люстраційна перевірка, оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, якщо вона вважає свої права порушені внаслідок проведення вказаної перевірки. Однак, на думку позивача, його гарантовані законом права були проігноровані, висновок від 19.07.2016 йому не надавався і про його результати не було відомо, тому позивач був позбавлений можливості захисти свої права та оскаржити вказаний висновок в судовому порядку. Натомість, на його адресу поштою надійшов наказ про звільнення, а після його отримання за відповідним звернення було видано оскаржуваний висновок. Тому позивач вважає, що наказ, який був прийнятий на підставі протиправного висновку також є протиправним. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та додатково зазначив, що квартира придбана в 2014 році, а Закон прийнятий пізніше, а відтак не має зворотної сили. Також представник відповідача наголосив, що свідків повторно викликати немає потреби, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують правомірність отриманих коштів позивачем від його батька.

Представник відповідача 1 - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі по тексту відповідач 1), подав до суду письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнає та зазначає, що при проведенні перевірки було встановлено, що позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік вказані недостовірні відомості щодо наявності майна набутого позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації. При цьому при проведення перевірки відповідачем були взяті до уваги пояснення декларанта та підтвердні документи. Однак, доказів правомірності набуття майна, на думку відповідача, декларантом не надано, в зв'язку з чим був складений відповідний висновок. Вказаний висновок відповідач вважає правомірним та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, про причину неприбуття суд не повідомив.

У разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (ч.4 ст.128 КАС).

З врахуванням викладеного, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача 1.

Представник відповідача 2 - Головне управління статистики у Рівненській області (далі по тексту відповідач 2),і надав суду письмові заперечення відповідно до яких позовні вимоги позивача не визнає. Свої заперечення обґрунтовує тим, що в 2016 році ним отриманий висновок відповідача 1 яким встановлено, що позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік вказані недостовірні відомості щодо наявного майна набутого позивачем за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації. Відповідно до ст.5 Закону України «Про очищення влади» керівник органу, в разі отримання такого висновку, зобов'язаний звільнити таку особу із займаної посади не пізніше ніж на третій день, з дня його отримання. На виконання вказаного Закону відповідач 2 видав наказ про звільнення позивача із займаної посади. В той же час, відповідачем 2 в телефонному режимі позивачу було рекомендовано прибути в управління з метою ознайомлення з висновком про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади». Але позивач відмовився прибути в управління для ознайомлення з останнім, мотивуючи свої дії тим, що подальші дії вона буде здійснювати за погодженням з ним. Відповідач стверджує, що наказ є правомірним. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача 2 надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, суд виходить з такого:

Позивач, відповідно до трудової книжки, з 2012 року по 2016 рік працював у Головному управлінні статистики у Рівненській області на посаді провідного спеціаліста-економіста відділу організації статистичних спостережень і взаємодії з респондентами та постачальниками адміністративних даних управління координації статистичної діяльності, взаємодії з користувачами і респондентами та забезпечення доступу до публічної інформації.

28.12.2015 позивачем подано до відповідача 2 заяву про проведення перевірки передбаченої Законом України «Про очищення влади».

19.07.2016 відповідачем наданий висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» №9359/17-16-13-06-09. Відповідно до результатів перевірки, відповідачем у висновку зазначено, що з урахуванням письмових пояснень позивача та підтвердних документів встановлено недостовірність відомостей, зазначених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону, вказаних позивачем у Декларації.

28.07.2016р. відповідачем 2 прийнятий наказ №176/к про звільнення позивача з займаної посади відповідно до п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

На виконання п.10 ч.1 ст.2 Закону заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Органи Державної фіскальної служби України здійснюють перевірку осіб, зазначених у п.п.1-10 ч.1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади» за двома критеріями: 1) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру; 2) відповідність вартості майна (майнових прав), набутого за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Із викладеного вбачається, що вказаним Законом на відповідача 1 покладений обов'язок щодо проведення перевірки на предмет достовірності відомостей щодо наявності задекларованого майна та відповідність вартості такого майна доходам, отриманим із законних джерел.

Як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що висновок відповідача 1 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» є неповним та необґрунтованим, а відтак і протиправним з огляду на те, що, зокрема, відповідачем 1 при проведенні перевірки не враховані доходи, одержані позивачем в дарунок від батька як законне джерело доходів на придбання квартири.

Однак, суд не погоджується із такими твердженнями позивача з огляду на таке.

Визначення процедури проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини 1 статті 2 Закону України «Про очищення влади», у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», встановлено Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», та форми висновку про результати такої перевірки, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1100, 03.11.2014.

Згідно із вказаним Порядком проведення перевірки полягає, зокрема, в: аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації; порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності; порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел; повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей; одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку; підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади", за встановленою формою (далі - висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

При проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів.

При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інформаційної системи «Податковий блок», зокрема про: джерела отримання доходів; об'єкти оподаткування; суму нарахованих та/або виплачених доходів.

Під час перевірки пошук наявної в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкової інформації щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, здійснюється з використанням реєстраційного номера облікової картки платника податків, зазначеного в позиції 1 декларації. У разі відмови такої особи через свої релігійні переконання від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків такий пошук здійснюється за прізвищем, ім'ям, по батькові, серією та номером паспорта громадянина України, які зазначені в позиції 1 декларації.

Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Про встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону, вказується у висновку про результати перевірки у разі, якщо вартість майна (майнових прав), набутого (набутих) особою, стосовно якої проводилася перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Згідно із вимогами пункту 8 Порядку, у розділі ІІІ декларації перевірці підлягають:

достовірність відомостей щодо наявності нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про нерухоме майно такої особи; відповідність вартості нерухомого майна, вказаного у декларації, набутого особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел.

При перевірці даних про нерухоме майно, вказаних особою, стосовно якої проводиться перевірка, у розділі ІІІ декларації, враховується зазначена такою особою в декларації інформація щодо перебування такого нерухомого майна або його частини у власності, в оренді чи на іншому праві користування (у разі зазначення такої інформації декларантом).

Для перевірки інформації про нерухоме майно використовуються дані, що надходять від суб'єктів інформаційних відносин: відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отримані відповідно до законодавства, - про виникнення, перехід чи припинення речових прав на нерухоме майно; Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - про набуті до 01 січня 2013 року речові права на земельні ділянки;

платників податків - фізичних осіб - про об'єкти нерухомого майна, зазначені в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також наявна податкова інформація про нерухоме майно, одержана з інших джерел.

У разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Висновок про результати перевірки, підписаний керівником контролюючого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), який проводив перевірку, надсилається керівнику органу, передбаченому частиною четвертою статті 5 Закону, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. У разі коли особа, стосовно якої проводиться перевірка, займає посаду, перебування на якій становить державну таємницю, така посада у висновку про результати перевірки не зазначається.

Із наведених правових норм слідує, що у висновку, який складається за результатами перевірки, орган Державної фіскальної служби України зобов'язаний зазначити чи була встановлена недостовірність або невідповідність по кожному із перелічених критеріїв, зокрема вказати чи все майно (майнові права), яке підлягає декларуванню, вказане особою у декларації та чи відповідає вартість цього майна отриманим із законних джерел доходам.

При цьому, суд наголошує, що висновок про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) або невідповідність вартості майна (майнових прав) отриманим доходам, з урахуванням пояснень особи стосовно якої здійснюється перевірка, повинен бути обґрунтованим та зробленим на підставі документів, які достовірно підтверджують такі недостовірність або невідповідність.

Судом встановлено, що для проведення перевірки відповідачу 1 була надана, зокрема, декларація позивача про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік. Із дослідженої в судовому засіданні декларації вбачається, що у позиції 4 розділу І декларації членами сім'ї позивача є чоловік та донька. Загальна сума сукупного доходу, яка задекларована позивачем у 2014 році складає 18175грн. (позиція 5 розділ ІІ декларації). В той же час, в позиції 25 Розділу ІІІ «Відомості про нерухоме майно» вказана квартира, придбана у власність за 293688грн. (а. с. 31-35).

В ході проведення перевірки позивачем надавались письмові пояснення податковій інспекції щодо правомірності придбаного майна. Вказаними поясненнями позивач стверджує, що кошти для придбання квартири були подаровані йому батьком ОСОБА_5 згідно Договору дарування від 20 березня 2014 року, а в позиції 11 «Дарунки, призи, виграші» розділу ІІ декларації позивачем помилково не вказані кошти в сумі 290000грн., які були подаровані батьком для придбання вказаної квартири (а. с. 80). На підтвердження пояснень позивачем надані підтвердні документи, а саме: договір дарування коштів від 20.03.2014 року та договір купівлі-продажу квартири від 14 квітня 2014 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 10-12).

Разом з тим, зазначені пояснення та підтвердні документи відповідачем 1 при проведенні перевірки до уваги не взяті. При цьому податковий орган зауважує, що форма договору дарування не відповідає вимогам, встановленим цивільним законодавством. Крім того, позивачем в декларації за 2014 рік кошти за вказаним договором не задекларовані, отже декларант вказав недостовірні відомості про отримані доходи. В зв'язку із зазначеним відповідач стверджує, що такі кошти не можуть бути підтвердженням доходів позивача, отриманих із законних джерел. Також податковим органом взято відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб України про суму нарахованих (виплачених) доходів позивача, відповідно до яких загальна сума його доходів за період з 01.04.202 року по 1 квартал 2014р. складає 35150,52грн., загальна сума батька позивача ОСОБА_5 за період з 01.01.1998 року по 1 квартал 2014 року складає 265666,97грн. В той же час, батько позивача в членах сім'ї по декларації не значиться. З врахуванням викладеного відповідач 1 приходить до висновку про недостовірність відомостей, зазначених пунктом 1 частини 5 статті 5 Закону, вказаних позивачем у декларації.

При дослідженні в судовому засіданні договору дарування грошей від 20 березня 2014 року, судом встановлено, що за вказаним договором ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 кошти в сумі 290000грн. В той же час, вказаний договір не посвідчений нотаріусом у порядку встановленому законом.

Надаючи оцінку правомірності неприйняття до уваги вказаного договору дарування відповідачем 1 при проведенні перевірки, суд зауважує наступне.

Так, відповідно до ст. 717 Цивільного Кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

В силу ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Стаття 719 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору дарування, а саме: 1.Договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. 2. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. 3. Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним. 4. Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. 5. Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Із аналізу викладених правових норм вбачається, що договір дарування грошових коштів укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадку перевищення п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Як встановлено в судовому засіданні, сума коштів по договору дарування від 20 березня 2014 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 складає 290000грн. Тобто, вказана сума перевищує встановлений законом п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Отже, вказаний договір дарування мав бути посвідчений нотаріально в обов'язковому порядку.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору дарування встановлені статтею 220 ЦК України, відповідно до якої, зокрема, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій податкової інспекції щодо не взяття до уваги вказаного договору дарування як підтвердного документу, що підтверджує доходи позивача для придбання нерухомого майна, отримані із законних джерел оскільки такий документ не є належним та допустимим доказом.

Також, як встановлено судом, в письмових поясненнях, наданих позивачем в ході проведення перевірки, останній вказує на те, що при заповненні Декларації за 2014 рік, ним помилково не вказані грошові кошти, отримані в дарунок в позиції 11 «Дарунки, призи, виграші» розділу ІІ «Відомості про доходи».

Натомість, в позовній заяві позивач стверджує, що вказані кошти не потрібно було декларувати в декларації, оскільки він задекларував придбану за ці грошові кошти квартиру і до того ж вказані кошти оподатковуються за нульовою ставкою у відповідності до пп.174.2.1 п.174.2 ст.174 Податкового Кодексу України. При цьому позивач посилається на Методичні рекомендації щодо заповнення декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та іншими особами (за 2014 рік)» якими зазначено, що до переліку доходів, що підлягають обов'язковому податковому декларуванню, також належать: - дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню (крім спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою) (п. 174.3 ПКУ); - дохід, отриманий як дарунок (або в результаті укладення договору дарування) від фізичних осіб (крім обдарованих (резидентів), які отримали подарунок, що оподатковується за нульовою ставкою ПДФО, а також інших обдарованих (резидентів), які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів дарування) (п. 174.6 ПКУ); - дохід від оренди, отриманий орендодавцем, якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання (пп. 170.1.5 ПКУ); - дохід від операцій з продажу (обміну) нерухомого майна (п. 172.5 ПКУ); - дохід від операцій з продажу (обміну) рухомого майна (п. 173.4 ПКУ); - іноземний дохід (пп. 170.11.1 ПКУ).

Однак суд не погоджується із такими доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо заповнення декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та іншими особами, у позиції 11 вказується сукупна вартість одержаних декларантом (членами сім'ї декларанта) дарунків (по жертв), призів, виграшів. Відповідно до ст. 1 антикорупційного Закону подарунок - грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, які надають/одержують безоплатно або за ціною, нижчою мінімаль ної ринкової. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Також дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому (ст. 718 Цивільного кодексу України). Дарунки у вигляді творів мистецтва, історичних цінностей, антикваріату включаються до суми доходів на підставі нотаріально засвідченої копії експертизи щодо визначення вартості дарунків. У цій позиції також зазначається вартість отриманих декларантом (членами сім'ї декларанта) в дару нок земельних ділянок, житлових будинків чи інших споруд, квартир, інших основних фондів (бібліотечні), транспортних засобів. Вартість визначається за договірними цінами, нотаріально засвідченими документами, але не нижчими за звичайні ціни.

Одночасно у Розділі II «Відомості про доходи» декларації зазначаються відомості про доходи, одержані декла рантом (членами сім'ї декларанта), з усіх джерел в Україні та з джерел за межами України у звітному році. При цьому нараховані, але не виплачені фактично доходи слід обліковувати у тому звітному періоді, коли вони були нараховані.

Тобто, підрозділ А Розділу II має містити відомості про доходи, що «Одержані (нараховані) з усіх джерел в Україні».

При цьому, у позиції 5 вказується загальна сума сукупного доходу, одержаного декларантом (членами сім'ї декларанта) у звітному році з усіх джерел в Україні (звітний рік для доходів - період з 1 січня по 31 грудня). До складу цих відомостей, зокрема, включаються: заробітна плата, премії, надбавки, винагороди, пенсії, стипендії, а також інші доходи, перелічені у позиціях 6 - 19. Ті доходи, що не перелічені у позиціях 6 - 19, вносяться до позиції 20.

Із викладеного слідує, що у зазначеній декларації позивач мав вказати всі доходи, отримані ним у 2014 році незалежно від ставки їх оподаткування, а саме: у позиції 11 «дарунки, призи, виграші» Розділу ІІ позивач повинен був зазначити грошові кошти, отримані у дарунок від батька та підсумувавши їх із позицією 6 вказаного розділу, зазначити загальну суму сукупного доходу в позиції 5 цього ж розділу. Оскільки такі відомості у декларації позивача відсутні, то це є не що інше, як надання неповної інформації про таке майно (майнові права), тобто фактично за даних обставин визнається недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) вказаних у декларації.

Також, посилаючись на норми податкового законодавства, позивач не врахував, що вказані норми стосуються розділу ІУ Податкового Кодексу України «Податок на доходи фізичних осіб» та встановлюють, зокрема, подання податкової декларації. Тобто декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру та річна декларація про майновий стан і доходи (податкова декларація) є різними як за своєю формою так і за своєю суттю, оскільки декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру прийнята на виконання Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». В той час як річна декларація про майновий стан і доходи (податкова декларація) прийнята на виконання вимог Податкового законодавства і затверджується відповідним державним органом, що регулює відносини у сфері справляння податків і зборів і подається, відповідно, безпосередньо до податкового органу. З врахування зазначеного, такі посилання позивача в даному випадку є помилковими.

За наведених обставин, суд уважає, що висновок відповідача 1 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» № 9359/17-16-13-06-09 від 19.07.2016 є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, що виключають його протиправність.

Доводи позивача про те, що він, як державний службовець, правомірно отримав у дарунок від свого батька грошові кошти в розмірі 290000грн. на придбання квартири та те, що обмеження щодо одержання дарунків та їх вартості, встановлені ст. 8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», чинного на день укладення Договору дарування від 20.03.2014 р., не поширюються на дарунки (пожертви), які даруються (здійснюються) близькими особами, не заслуговують на увагу суду з огляду на той факт, що правомірність чи протиправність права на отримання вказаних коштів позивачем, податковою інспекцією при проведення перевірки на підставі Закону України «Про очищення влади» під сумнів не ставилося. Так само як і не виносився висновок щодо застосування обмежень, передбачених ст.8 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Тобто позивач, в силу своїх природних прав має право на отримання подарунків від своїх близьких родичів, однак, чинним законодавством, в залежності від виду та вартості такого подарунку встановлюються певні вимоги щодо належного їх оформлення.

Посилання позивача на те, що сума грошових коштів, яка зазначена у Договорі дарування від 20.03.2016 р. в розмірі 290000 грн. вказана у гривневому еквівалентів, а заощадження і нею і її батьком за час отримання доходів здійснювалися у валютному еквіваленті, і суттєва зміна валютних курсів за час отримання доходів, зокрема, батька за період з 01.01.1998 р. по 1 кварталі 2014 року на загальну суму 265666,97 грн. і вплинула на те, що заощадження у валюті є більшими, ніж просте сумування доходів у гривневому еквіваленті, як то здійснено перевіркою, судом до уваги не беруться, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних посилань позивачем не надано, а відтак вказані посилання є безпідставними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Твердження позивача про те, що його батько тримав підсобне господарство, отже мав додатковий дохід не є прийнятними з огляду на те, що, дійсно, в матеріалах справи є докази, що підтверджують наявність підсобного господарства, однак відсутні будь-які документи, які підтверджують отримання доходу від зазначеного підсобного господарства.

Щодо посилань позивача на те, що закон не має зворотної сили, то такі посилання є помилковими, так як Закон України «Про очищення влади» прийнятий 16 вересня 2014 року, а набрав чинності 14 жовтня 2014р., перевірка ж проводилась по декларації за 2014 рік, тобто правомірно згідно вимог вказаного Закону.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітну за час вимушеного прогулу, то суд уважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.14 ст.5 Закону України «Про очищення влади», керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Як встановлено судом, відповідач 2 отримав висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст.5 Закону України «Про очищення влади» 26.07.2016 року ( а. с. 17).

28.07.2016 року відповідачем виданий наказ №176/к «Про звільнення ОСОБА_3».

Із викладеного вбачається, що відповідачем 2 норми вказаного Закону дотримані в повній мірі, що свідчить про правомірність винесеного наказу.

Обґрунтованих підстав протиправності оскаржуваного наказу позивачем не наведено, а судом не встановлено, тому такий наказ скасуванню не належить.

Оскільки позовні вимоги щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від наказу про звільнення, в той час як сам наказ визнаний суд правомірним, то такі позовні вимоги задоволенню не належать.

Підсумовуючи вище викладене в його сукупності суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то ст.94 КАС України не застосовується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби України у Рівненській області, Головного управління статистики в Рівненській області про визнання протиправним та скасування висновку, наказу та поновлення на роботі, відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.