Справа № 333/2428/17
Суддя: Боровікова А. І.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/2428/17
Провадження № 2-а/333/140/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2017 року м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду міста Запоріжжя розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднання управління пенсійного фонду України міста Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04.05.2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсіє за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». На теперішній час він перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України міста Запоріжжя та отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 23.03.2017 року. Однак, управлінням Пенсійного фонду України при розрахунку пенсії позивача в 2017 році було неправомірно та безпідставно взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 20007 рік (1197,91 грн.), хоча в 2017 році мав застосовуватися показник середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії тобто 2014-2016 роки.

06.04.2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя з заявою про перерахунок йому пенсії за віком у відповідності до вимог ч.2 ст.40 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом № 12/В-1 від 20.04.2017 року управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя повідомило позивачу, що йому вже було відмовлено у перерахунку пенсії листом №41/В-9 від 23.02.2017 року в перерахунку пенсії у відповідності до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та повідомило, що при переході на пенсію за віком буде розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік.

З відповіддю відповідача позивач не згоден.

У зв'язку з чим позивач вважає дії Шеченківського об'єднання управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя незаконними та необґрунтованими, тому просив суд визнати протиправними дії Шеченківського об'єднання управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в розрахунку вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Шевченківське об'єднання управління пенсійного фонду України міста Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1, пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.03.2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 р.р. - 3764,40 грн.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути з Шевченківського об'єднання управління пенсійного фонду України міста Запоріжжя судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 гривень, та витрати на правову допомогу в розмірі 2100 грн.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача з 23.03.2017 року та отримує пенсію відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-VI при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) я кий враховувався під час призначення (попереднього перерахунку ) попереднього виду пенсії. Перерахунок пенсії повинен здійснюватись із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, а не останнього звернення за призначенням пенсії, тобто з урахуванням середньої заробітної плати по народному господарству України за 2007 рік, визначеної відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» від 23.04.2012 року № 327. На підставі наданої позивачем заяви від 23.03.2017 року та індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 було взято на облік в управлінні. Розмір пенсії за віком розраховується виходячи із загального стажу роботи 51 років 25 місяців 00 днів ( станом на 27.12.2013 року) коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35-0,68850 та середньомісячного заробітку по народному господарству України за 2007 рік, визначеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» від 23.04.2012 року № 327 (1197,91 грн.) 1396 грн. (1,16582 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати х 1197,91 грн.) Розмір пенсії за віком позивача становить -1400,84 грн.

Таким чином дії відповідача у частині здійснення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 є законними та такими, що відповідають діючому пенсійному законодавству.

Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача судових витрат та правової допомоги, відповідач вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, так я к бюджет Пенсійного фонду має чітку цільову структуру, у структурі доходів та видатків Пенсійного фонду відсутні асигнування на покриття витрат, пов'язаних із виконанням рішень судів. Згідно з ч.2 ст.73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду відкрито провадження по справі у порядку скороченого провадження. Копія ухвали про відкриття скороченого провадження та копія позову направлена судом відповідачу з наданням строку для письмових заперечень на позов, або заяви про визнання позову. У встановлений строк від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких він заявлених вимог не визнає.

Суд визнав наявні матеріали достатніми для прийняття судового рішення в порядку скороченого провадження та ухвалення постанови відповідно до ч. 6 ст. 183-2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено:

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, є пенсіонером та суб'єктом системи пенсійного забезпечення, та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

06.03.2017 року позивач звернувся до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2014-2016 р.р.

З 23.03.2017 позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та при визначенні розміру пенсії взято показник середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік - 1197,91 грн.

ОСОБА_1 будучи незгодним із врахуванням при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік, 06.04.2017 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії.

Відповідач листом від 20.04.2017 № 12/В-1 відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії посилаючись на те, що листом від 23.02.2017 №41/В-9 позивачу вже було повідомлено про те, що при переведенні з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком згідно із Законом №1058 слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу), що враховувався для обчислення пенсії відповідно до Закону №1058 в році, в якому заявник звернувся за призначенням пенсії відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а не показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком відповідно до закону № 1058.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічну позицію зайняв Верховний Суд України у постанові від 31.03.2015 в справі № 21-612а14, переглядаючи судові рішення у адміністративній у справі з приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції станом на час призначення пенсії позивачу за цим законом, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

У випадку із заявою ОСОБА_1 мало місце призначення іншої пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

В той же час, стаття 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказує на те, що тільки за бажанням пенсіонера при переведенні з одного виду пенсії на інший (в даному випадку за віком) пенсійний орган може враховувати заробітну плату за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Оскільки позивачу здійснювалося призначення пенсії по віку вперше, а не перехід з виду пенсії на вид, як вважає відповідач, і він не надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії, тому відповідач протиправно зменшив розмір пенсії позивача, застосувавши показник заробітної плати за 2007 рік.

Таким чином, при призначенні позивачеві пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 має бути розраховано пенсію з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 даного Закону, із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки 3764,40 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст.46 Закону № 1058- ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, позовні вимоги в частині перерахунку призначеної пенсії підлягають задоволенню з 06.03.2017 року, тобто з дня звернення позивача до відповідача з такою вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено 640 грн. судового збору на рахунок Державного бюджету України в особі Управління ДКСУ в Комунарському районі міста Запоріжжя. Тож, ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок Державного бюджету України.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат на правову допомогу не на користь позивача, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Водночас, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно роз'яснень у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження обставин надання правової допомоги ОСОБА_1 при розгляді даної справи суду були надані укладений між ОСОБА_1 та адвокатським обєднанням «Довіра» договір про надання юридичних послуг від 06.03.2017 р., квитанції про витрати на правову допомогу на загальну суму 2100 гр.00 коп.

Водночас, належних документальних підтверджень факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, до справи не надано.

З урахуванням цих обставин судові витрати на правову допомогу у даній справи свого підтвердження належними доказами не знайшли, тому вимоги про стягнення таких витрат суд залишає без задовлення. Таким чином, позивач має право на відшкодування понесених витрат, пов'язаних з розглядом справи судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640 грн.

Тому, керуючись ст.ст. 40, 42, 45, 48 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 2, 18, 71, 86,183-2, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, щодо не застосування ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2014-2016 роки згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до поданої заяви від 06 березня 2017 року.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 06.03.2017 року із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр. 3764,40 грн.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя на користь ОСОБА_1, судові витрати, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640,00 грн.

В іншій частині відмовити.

Постанова в частині перерахунку та виплати пенсії за один місяць підлягає до негайного виконання.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, з подачею її копії до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя А.І. Боровікова