Справа № 2-а-4789/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2012-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2012 р.Справа № 2-а-4789/11/2170

Категорія:8.2.3Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суду у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2011 року по справі за позовом приватного підприємства «Галекс»до державної податкової інспекції у м. Херсоні та Головного управління Державного казначейства України в Херсонській області про визнання неправомірними дій, визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та стягнення бюджетного відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року приватне підприємство «Галекс»( надалі-позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні (надалі - ДПІ) та Головного управління Державного казначейства України в Херсонській області (надалі - Казначейство) про визнання неправомірними дій ДПІ щодо проведення перевірки, визнання нечинним та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.08.2011 року №, від 17.06.2011 року №№, НОМЕР_1, стягнення з Державного бюджету суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 35328 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за травень 2009 року ним було заявлено до бюджетного відшкодування суму 35328 грн., але шляхом прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень податкова інспекція зменшила цю суму, посилаючись на те, що відсутні докази на підтвердження факту надходження до бюджету надмірних сум ПДВ внаслідок несплати постачальниками підприємства по ланцюгу відповідних сум податку. Позивач вважає такі дії неправомірними. Позивач зазначає, що чинне законодавство України не ставить право платника на одержання бюджетного відшкодування у залежність від дотримання податкової дисципліни постачальниками по ланцюгу, а ст.61 Конституції України передбачає індивідуальний характер юридичної відповідальності. Позицію ДПІ про те, що контрагент позивача по другому ланцюгу постачання - ТОВ "Придніпровський торговий дім" є ліквідованим, а отже, не має підстав для підтвердження факту надмірної сплати податку на додану вартість позивач вважає помилковою з тих підстав, що платник податку не може бути позбавлений права на бюджетне відшкодування за свого контрагента через те, що останній ліквідований та є таким, якого неможливо перевірити. Позивач стверджує, що податковий орган був зобов'язаний здійснити відповідну перевірку позивача протягом 30 календарних днів з дня отримання відповідної декларації, тобто, на протязі 10 місяців існування ТОВ "Придніпровський торговий дім", чого зроблено не було. У випадку своєчасної перевірки позивача (податковий період - травень 2009 року), ДПІ мало змогу перевірити контрагента позивача по другому ланцюгу постачання - ТОВ "Придніпровський торговий дім", який ліквідовано лише у березні 2010 року. Неможливість здійснення перевірки не є беззаперечним фактом підтвердження несплати податку на додану вартість до бюджету або відсутності реальності господарських операцій. Факт здійснення поставки підтверджується первинними бухгалтерськими та податковими документами, а також документами про подальший продаж продукції за кордон.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2011 року позовні вимоги задоволені частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 11.08.2011 року № та стягнув з Державного бюджету на користь позивача бюджетне відшкодування з ПДВ за травень 2009 року в сумі 30982 грн., в решті позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ДПІ подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та винести нову постанову про повну відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, спірні податкові повідомлення-рішення винесені за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у банку за травень 2009 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалося у лютому та квітні 2009 року, результати перевірки відображені в акті від 09.06.2011 №954/.07-0/31918281.

За висновками акту перевірки від 09.06.2011 року підтверджено відображене позивачем у декларації за травень 2009 року бюджетне відшкодування в сумі 30982 грн.; виявлено порушення п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України - завищено суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню за травень 2009 року, в розмірі 4346 грн.; порушення п.200.6 ст.200 Податкового кодексу України у вигляді заниження суми, що підлягала бюджетному відшкодуванню за березень 2009 року на 4346 грн..

На підставі акту перевірки від 09.06.2011 року ДПІ винесла податкові повідомлення-рішення від 17 червня 2011 № про зменшення суми бюджетного відшкодування за травень 2009 року в розмірі 4346,00грн.; № про збільшення суми бюджетного відшкодування за березень 2009 року в розмірі 4346,00 грн..

В подальшому ДПІ провела позапланову невиїзної перевірку обґрунтованості відшкодування з бюджету ПДВ позивачу за травень 2009 року, яка оформлена актом перевірки від 10.08.2011 року № /07-0/31918281 та на підставі цього акту винесла податкове повідомлення-рішення № від 11 серпня 2011 року про зменшення суми бюджетного відшкодування по декларації травня 2009 року на 30982 грн..

З акту перевірки від 09.06.2011 року вбачається, що згідно з податковою декларацією з ПДВ за лютий 2009 року від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту складає 4375 грн., але в декларації за березень 2009 року підприємство не декларувало до бюджетного відшкодування суму 4346 грн., що вважається заниженням суми бюджетного відшкодування.

Згідно з декларацією з ПДВ за квітень 2009 року від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту складає 30982 грн. В декларації за травень 2009 року сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів вказана платником розмірі 35328 грн., тобто є завищеною на суму 4346 грн. На цю ж суму позивач зависив суму бюджетного відшкодування.

Суд першої інстанції визнав правомірними податкові повідомлення-рішення від 17.06.2011року № та №, зазначивши, що суму відємного значення з ПДВ, яка виникла за результатами показників податкової декларації за лютий 2011 року в розмірі 4346,00 грн., позивачу відповідно до приписів пп.7.7.2 ст.7 Закону країни "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року №168/97-ВР (в редакції на момент виникнення спірних відносин) необхідно було заявити до відшкодування з бюджету в декларації за березень 2009 року за одним з двох напрямків: або на рахунок у банку, або у зменшення податкових зобов'язань наступних податкових періодів. Оскільки вказана сума відємного значення не була своєчасно заявлена позивачем до відшкодування в декларації за березень 2009 року, то такі дії позивача свідчать про його добровільну відмову від отримання вказаної суми відшкодування з бюджету. Така сума не може в подальшому бути заявленою платником до відшкодування на розрахунковий рахунок чи в рахунок майбутніх платежів (тобто не може бути відображена ні в рядку 25.1, ні в рядку 25.2 декларації). Сума заниженого бюджетного відшкодування, самостійно обчислена податковим органом, враховується платником в рядку 26 декларації як така, що підлягатиме лише зарахуванню платником в податкових деклараціях у зменшення податкових зобов'язань з цього податку в наступних податкових періодах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, і вважає, що вони повністю узгоджуються порядком декларування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, який був визначений Законом №168/97-ВР.

Матеріалами справи, а саме податковою декларацією позивача з ПДВ за березень 2009 року, підтверджено той факт, що за результатами показників цієї декларації, у позивача виникло право заявити до бюджетного відшкодування суму відємного значення в розмірі 4346,00 грн., яка виникла за результатами декларації за лютий 2011 року.

Отже, висновок ДПІ, з яким погодився і суд першої інстанції, про заниження позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2009 року на суму 4346,00 грн. та завищення на цю суму бюджетного відшкодування за травень 2009 року є цілком обґрунтованими, у звязку з чим податкові повідомлення-рішення № та № є правомірними і відповідають як положенням пп.7.7.7. п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР, так і положенням п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року.

Як вбачається з акту перевірки від 10.08.2011 року, підстави для винесення податкового повідомлення-рішення № від 11.08.2011 року полягають у тому, що за результатами проведеної зустрічної перевірки операцій позивача із ТОВ "Центр покрівельних матеріалів" на загальну суму 213570 грн., в т.ч. ПДВ 35595 грн. було встановлено, що вказаний постачальник придбав поставлений позивачу товар у Славутської філії ТОВ "Придніпровський торговий дім". Славутська ОДПІ Хмельницької області, де підприємство Славутська філія ТОВ "Придніпровський торговий дім" перебуває на обліку, надіслала акт про неможливість проведення зустрічної перевірки від 25.07.2011 року №6/23/35863226 у зв'язку з тим, що Славутська філія ТОВ "Придніпровський торговий дім" має стан "16" - припинено (ліквідовано, закрито).

З цих підстав ДПІ вказує на неможливість прослідкувати реальне переміщення товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "Придніпровський торговий дім" до ТОВ "Центр покрівельних матеріалів" і, як наслідок, від ТОВ "Центр покрівельних матеріалів" до позивача на суму ПДВ 35595 грн., а також на те, що не встановлено факту надмірної сплати ПДВ позивачем по постачальнику ТОВ "Центр покрівельних матеріалів" у розмірі 35595 грн.

Суд першої інстанції, скасовуючи повідомлення-рішення №, зазначив, що ДПІ не виявила будь-яких порушень у формуванні позивачем податкового кредиту, не навела жодних доводів та не подала будь-яких доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди - як-то безтоварний та/або фіктивний характер здійснених операцій, постійне придбання позивачем товару у посередників, контрагенти яких систематично протиправно не сплачували ПДВ до бюджету, або мали ознаки фіктивного підприємництва тощо. Також суд послався на те, що несплата ПДВ продавцем і його постачальниками сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту або відмови у відшкодуванні зазначеного податку покупцю, який відніс до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену разом із ціною товару (послуги) продавцю. Факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти. Відсутність доказів сплати постачальниками позивача по ланцюгу ПДВ до бюджету не може слугувати достатньою підставою для відмови позивачеві в одержанні бюджетного відшкодування при відсутності обставин, які б свідчили про недобросовісність позивача як платника ПДВ.

Проаналізувавши викладені податковим органом причини для зменшення позивачу бюджетного відшкодування травня 2009 року на суму 30982 грн. та дослідивши долучені до матеріалів справи копії документів по операціям з ТОВ "Центр покрівельних матеріалів", на підставі яких позивач включив до складу податкового кредиту квітня 2009 року ПДВ в сумі 35595 грн., колегія суддів вважає, що позивачем дотримано вимог Закону №168/97-ВР, щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ТОВ "Центр покрівельних матеріалів", а вчинені позивачем господарські операції з цим контрагентом не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Колегія суді також погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість тверджень ДПІ щодо не підтвердження факту надмірної сплати ПДВ позивачем по постачальнику ТОВ "Центр покрівельних матеріалів" у розмірі 35595 грн., оскільки вимога пункту 1.8 ст.1 Закону №168/97 щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується платника, який згідно цього Закону поніс фактичні витрати по сплаті податку на додану вартість у складі ціни товарів/робіт, послуг.

Факт того, що до відшкодування з бюджету позивачем за травень 2009 року заявлена сума ПДВ, яка не перевищують суми цього податку, фактично сплаченої позивачем у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг), підтверджує ДПІ в акті перевірки, що свідчить про дотримання позивачем вимог пп.7.7.2 п.7.7 ст.7.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для винесення податкового повідомлення-рішення №.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету на користь позивача суми бюджетного відшкодування за травень 2009 року в розмірі 30982 грн. суд першої інстанції виходив з того, що дана сума бюджетного відшкодування задекларована позивачем правомірно і повинна бути виплачена позивачу.

З урахуванням попередніх висновків щодо правомірності зменшення позивачу бюджетного відшкодування за травень 2011 року на суму 4346 грн., колегія суддів вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з бюджету на користь позивача бюджетного відшкодування з ПДВ в сумі 30982 грн., оскільки дана сума задекларована позивачем із дотриманням визначеної Законом №168/97 процедури, а зменшення позивачу цієї суми бюджетного відшкодування спірним рішенням визнано судом неправомірним.

Винісши неправомірне рішення та не направивши органу Державного казначейства України висновок про виплату спірної суми, ДПІ тим самим порушило право позивача на повне та своєчасне отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

Оскільки порушення прав позивача в даному випадку полягає саме в неотриманні належної суми бюджетного відшкодування, то належним та ефективним способом захисту прав позивача повинно бути стягнення зазначеної суми відшкодування з державного бюджету.

Рішення суд першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій ДПІ щодо проведення перевірки, сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось, і з матеріалів справи не вбачається підстав для його скасування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м. Херсоні - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 травня 2012 року.

Головуючий:
Судді: