Справа № 367/2283/17
Суддя: Оладько С. І.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/2283/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Оладько С.І., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення м. Ірпінь про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним адміністративним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він приймав участи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, але при цьому отримує 120 грн. на рік. На звернення позивача про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення відповідачем надано відповідь з посиланням на постанову КМУ № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач зазначив, що така відмова є неправомірною, оскільки розмір допомоги визначено Законом і не може змінюватися підзаконними нормативно-правовими актами. Тому позивач просить суд: визнати неправомірними дії відповідача відносно нарахування й виплаті в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов'язати відповідача усунути порушення і провести перерахунок та виплату згідно ст. 48 ЗУ №796-XII від 28.02.1991 р. щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за2017 рік; зобов'язати відповідача в подальшому виплачувати щорічну разову допомогу на оздоровлення як інваліду ІІ групи 1 категорії осіб щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідач у строк, передбачений ст. 183-2 КАС України заперечень проти позову не направив, хоча ухвалу про відкриття скороченого провадження у адміністративній справі від 10.04.2017 року отримано ним 13.04.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення наявного у матеріалах справи.

Беручи до уваги те, що відповідач своїм правом заперечити проти позовних вимог не скористався, справа розглянута судом в порядку скороченого провадження за наявними в ній доказами в межах строку, визначеного п. 2 ч.5 ст.183-2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно частини 1статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1,2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом 2-ої групи, та користується пільгами, встановленими ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік позивачу було виплачено у січні 2017 року в розмірі 120 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, який є інвалідом ІІ групи, має право на отримання щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. При цьому, частиною 7 ст. 48 Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (яким встановлено розмір щорічної допомоги як величину, кратну до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.

Відповідач при нарахуванні позивачу щорічних виплат на оздоровлення керувався даною постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562 та виплатив позивачу суму допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, ніж це передбачено вищевказаним Законом, у зв'язку з чим його право підлягає захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 зазначеного закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У вказаному законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звужування підзаконним актом змісту та обсягу права наданого вказаним законом, є безпідставним.

Як встановлено, одноразова допомога на оздоровлення в розмірі 120 грн., як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС за 2017 р. виплачена позивачу в січні 2017 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Таким чином, відповідачем допущена протиправна бездіяльність, що виразилась у не донараховані та невиплаті позивачу разової допомоги на оздоровлення за 2017 рік.

В 2017 році виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС регламентувались Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХII від 28 лютого 1991 року. Тобто при виплаті спірної допомоги за 2017 рік відповідач повинен був керуватися ст. 48 спеціального закону, а саме Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, позивач повинен був отримати щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 16 000 (згідно із розрахунком: 3200 грн. х 5). Отже, враховуючи що позивачу було сплачено 120, 00 грн., виплаті підлягає невиплачена щорічна допомога у розмірі 15 880 грн.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного Бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розмір соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, що кореспондується з положеннями ст.95 Конституції України.

Так, з 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», яким і визначено, зокрема, доходи і видатки Державного бюджету України у 2017 році.

Проте, положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» не передбачено інших умов для реалізації положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ніж ті, які визначені останнім. Зміни, зокрема, до ст.48 Закону в частині визначення розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення особам не вносилися, не делеговано права на встановлення розмірів таких виплат і Кабінету Міністрів України.

Отже, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем у 2017 році положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та не може бути віднесено до реалізації права Кабінету Міністрів України на встановлення розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, як таке, що передбачено законом.

Таким чином, враховуючи, що станом на час виникнення спірних правовідносин діяст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не призупинялась та жодним нормативно-правовим актом не було встановлено інших розмірів виплат одноразової допомоги на оздоровлення, ніж ті, що визначені ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає, що у січні 2017 року нарахування та виплата одноразової допомоги на оздоровлення повинна була здійснюватися у відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи управління праці та соціального захисту населення України, і несе обов'язок по своєчасній та повній виплаті допомоги саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. Вимоги ж щодо стягнення з суб'єкта владних повноважень заявляються на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю (п.4 ст.105 КАС України).

Враховуючи, що обставин заподіяння позивачу шкоди встановлено не було, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову допомогу на оздоровлення відповідно до положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2017 рік, з урахуванням виплачених сум вказаної допомоги.

Однак, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовної вимоги стосовно зобов'язання Відповідача в подальшому виплачувати щорічну разову допомогу на оздоровлення як інваліду ІІ групи 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки на даний час позивачем не надано суду доказів порушення його прав відповідачем в майбутньому. Крім того, в разі порушення відповідачем в майбутньому прав, свобод та інтересів позивача, він зможе звернутись за їх захистом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 71, 159, 161-163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення м. Ірпінь про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення м. Ірпінь щодо нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік не в повному обсязі неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення м. Ірпінь усунути порушення і провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням вже виплачених сум, щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2017 рік.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя С.І. Оладько