Справа № 751/880/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/880/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ченцова С.М.; Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

22 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року, Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити дії, в якому просить: зобов'язати відповідача закінчити ВП № 53313360 від 30.01.2017 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», скасувати п. 3 постанови ВП № 53313360 від 30.01.2017 року щодо стягнення з боржника виконавчого збору 12 800, 00 грн. на підставі п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги мотивують тим, що 30.01.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53313360 за виконавчим листом № 751/10344/16-а від 25.01.2017 року, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова про зобов'язання ЧОУПФУ здійснити ОСОБА_2 з 01.11.2016 року перерахунок та виплату пенсії, відповідно до ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) у розмірі 80% суми заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючої посадової особи заступника начальника управління начальника відділу Управління транспорту та зв'язку Чернігівської міської ради, з урахуванням Постанови КМУ від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», на підставі довідки про заробітну плату від 20.10.2016 № 1-05/644, яка видана Управлінням транспорту та зв'язку Чернігівської міської ради, з урахуванням раніше здійснених виплат. 30.01.2017 року Управлінням було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 53313360.

З вказаною постановою вони погодитись не можуть, оскільки Управлінням було виконано постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі № 751/10344/16-а 18.01.2017 року в повному обсязі, тобто до відкриття виконавчого провадження.

Отже, виконавче провадження необхідно закінчити на підставі п. 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова в частині стягнення виконавчого збору має бути скасована.

Ухвалою суду від 03.03.2017 року, зі згоди представника позивача, відповідача Головне територіальне управління юстиції замінено на належного Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано п. 3 постанови ВП № 53313360 від 30.01.2017 року щодо стягнення з боржника виконавчого збору 12800,00 грн. на підставі п. 9 ч. 5 ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в яких просять скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що на підставі постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.12.2016 року по справі № 751/10344/16-а було видано виконавчий лист про зобов'язання ЧОУПФУ здійснити ОСОБА_2 з 01.11.2016 року перерахунок та виплату пенсії, відповідно до ст. 37-1 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії) у розмірі 80% суми заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючої посадової особи заступника начальника управління начальника відділу Управління транспорту та зв'язку Чернігівської міської ради, з урахуванням Постанови КМУ від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», на підставі довідки про заробітну плату від 20.10.2016 № 1-05/644, яка видана Управлінням транспорту та зв»язку Чернігівської міської ради, з урахуванням раніше здійснених виплат.

30.01.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53313360 щодо примусового виконання виконавчого листа по вказаній вище справі з наданням боржнику строку на виконання рішення протягом десяти робочих днів. Крім того, в резолютивній частині постанови в пункті 3 зазначено: стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 12 800 гривень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлено, що розпорядженням № 184835 від 18.01.2017 року на виконання вказаного вище рішення суду ОСОБА_2 проведено ЧОУПФУ перерахунок пенсії, що підтверджується копією розпорядження, копією протоколу від 20.01.2017 року, в якому вказана сума доплати згідно перерахунку та довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії в лютому 2017 року.

Листом від 09.02.2017 року за № 4466/06 ЧОУПФУ повідомило Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби про добровільне виконання судового рішення, надіславши також на їх адресу розпорядження про перерахунок пенсії від 18.01.2017 року.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон, Закон № 1404-VIII).

За змістом статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, забезпечення права на оскарження дій чи бездіяльності державних виконавців.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї за відомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у ст. 63 Закону України № 1404-VIII.

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення позивачем було виконано до 18.01.2017 року, що підтверджується розпорядженням.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду була виконана до відкриття виконавчого провадження, а тому у відповідача не було підстав зазначати в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача виконавчого збору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

Пенсійні виплати, перераховані та виплачені за судовим рішенням позивачу є періодичними платежами в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Така ж позиція визначена в постанові Вищого адміністративного суду України № 8 від 19.12.2011 року.

В п. 12 цієї постанови зазначено, що «пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована в разі досягнення нею передбаченого Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Таким чином, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі.».

З вищевикладеного можна колегія суддів приходить до висновку, що стягнення виконавчого збору з Управління є незаконним та суперечить ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів звертає увагу на те, що постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.12.2016 року по справі № 751/10344/16-а, боржником було виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження 18 січня 2017 року, а тому стягнення виконавчого збору за виконавчим документом, протирічить вимогам пункту 9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, звертає увагу на те, що 23 січня 2017 року позивачем було повідомлено листом №2224/06 ОСОБА_2, про виконання зазначеного вище судового рішення.

Крім того, в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вказано, що виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконано примусово.

Окрім зазначеного, звертає увагу на те, що у виконавчому провадженні ВП № 53313360 відсутній факт примусового стягнення суми боргу з боржника; під час розгляду справи відповідачем не надано доказів вжиття заходів примусового виконання рішення та вчинення відповідних виконавчих дій.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідача від 30.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12 800 грн. підлягає скасуванню.

Щодо зобов'язання відповідача закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дана вимога відноситься до компетенції державної виконавчої служби та відповідно до ч.3 ст. 17 КАС України не належить до компетенції адміністративного суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 червня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.