Справа № 554/1667/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 08.06.2017 Справа № 554/1667/17
Справа № 816/1667/17
Провадження № 2-а/554/220/2017
П О С Т А Н О В А
Іменем України

8 червня 2017 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
28 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави (далі ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства оборони України про зобов`язання призначити йому одноразову грошову допомогу, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначені йому одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу як інваліду третьої групи з 1 січня 2017 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 18 лютого по 26 жовтня 2004 року проходив службу на посаді командира відділення військової поліції роти військової поліції ВЧ НОМЕР_1 в Миротворчому контингенті України у міжнародній миротворчій операції в республіці Ірак м. Ель-Кут.
Відповідно до рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1822 від 26 липня 2013 року Центральної військово-лікарської комісії МО України, жовчно-кам`яна хвороба, дескинезія жовчних шляхів з нападами печінкової коліки, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Наявні у нього захворювання стали підставою для встановлення йому 23 грудня 2013 року Полтавською обласною МСЕК № 1 ( довідка серії 10 ААА № 195850 ) другої групи інвалідності з 13 грудня 2013 року.
За результатами повторного огляду 16 лютого 2017 року Полтавською міжрайонною МСЕК № 1 (довідка АВ № 0552960) йому встановлено III групу інвалідності з 1 січня 2017 року до 1 січня 2019 року та визначено причину інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
На його думку, вказані обставини свідчать про те, що участь в бойових діях призвела до стійкого порушення його здоров`я та призначення групи інвалідності, в зв`язку з чим у нього виникло право на виплату йому одноразової грошової допомоги.
Реалізовуючи це право, він звернувся, до уповноваженої особи, яким є Полтавський обласний військовий комісаріат з заявою та усіма необхідними документами з метою отримання вищезазначеної одноразової грошової допомоги.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 серпня 2016 року № 10/656/ВСЗ з посиланням на рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з чим він не погоджується та в зв`язку з чим звернувся з позовом до суду, який просить задовольнити.
Представник відповідача у поданих ним запереченнях, не спростовуючи права позивача на отримання ним одноразової грошової допомоги, просив залучати до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Полтавський обласний військовий комісаріат та проводити розгляд справи у відкритому судовому засіданні, в чому йому відмовлено.
Оцінивши повідомлені позивачем та представником відповідача обставини за результатами розгляду справи у скороченому провадженні, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Встановлено, що позивач у період з 18 лютого по 26 жовтня 2004 року проходив військову службу в Миротворчому контингенті України у міжнародній миротворчій операції в республіці Ірак м. Ель-Кут.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв (протокол № 1822 від 26 липня 2013 року) захворювання старшого сержанта запасу ОСОБА_1 , 1979 року народження, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 14 липня 2004 року: «Вірусний гепатит А, жовтушна форма, середньої степені тяжкості», та яка у подальшому призвела до розвитку захворювань: Хронічний переметуючий гепатит, рецидивуючий перебіг, гепато-целюлярна недостатність II ст., стадія загострення. Хронічний холецистопанкреатит, рецидивуючий перебіг. Жовчо-кам`яна хвороба, дескинезія жовчовивідних шляхів з нападами печінкової коліки, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 13).
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0552960 від 16 лютого 2017 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 1 січня 2017 року у зв`язку з захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії (а. с. 12).
Полтавський обласний військовий комісаріат 29 серпня 2016 року листом за № 10/656/ВСЗ з посиланням на рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби повідомив позивача, що йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день його звільнення діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Тільки Законом України від 4 квітня 2006 року № 3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набув чинності 10 травня 2006 року, введено виплату одноразової грошової допомоги. Так як Закон не має зворотної дії в часі, тому позивач, на думку відповідача, мав право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням відповідно до статті статі 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла до 1 січня 2007 року (а. с. 11).
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядок, встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, і мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, який діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, наведені норми ч. 2 ст. 16 Закону України № 2011-XII та п. 3 Порядку пов`язують виплату одноразової грошової допомоги зі встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, що дає підстави суду визнати дії Міністерства оборони України, якими позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги протиправними.
Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
За правилами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Зазначена правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22 жовтня 2015 року у адміністративній справі К/800/62717/14 та враховується при розгляді даної справи.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з положенням підпункту «б» пункту 1 статті 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності третьої групи.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що з 1 січня 2017 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку у зв`язку з визнанням інвалідом третьої групи у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Таким чином, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, Міністерство оборони України не призначило та не виплатило позивачу спірну допомогу, а тому такі дії є протиправними і підлягають судовому захисту.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 17, 19, 46 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтями 2, 18, 94, 99, 104-106, 122, 158-163 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду третьої групи з 1 січня 2017 року внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя А. Г. Савченко