Справа № 2а-4429/11
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2017 р. м. Київ К/800/11565/16 К/800/11560/16

К/800/11991/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Мороз Л.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківського міського голови, Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, треті особи: Управління Держгеокадастру у Харківської області, Управління Держгеокадастру у м. Харкові, Департамент земельних відносин Харківської міської ради, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, скасування рішень, зобов'язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито

за касаційними скаргами Харківської міської ради Харківської області та ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, а також за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківської міської ради (далі - Міська рада), Виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Виконавчий комітет), Харківського міського голови (далі - Міський голова), Департаменту житлового господарства Харківської міської ради (далі - Департамент ЖГ), Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради (далі - Управління містобудування та архітектури), Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради (далі - Департамент містобудування та архітектури) і з урахуванням останніх уточнень позовної заяви просив:

визнати неправомірними дії та бездіяльність Міської ради у зв'язку з відмовою у наданні ОСОБА_1 у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1;

визнати неправомірними дії та бездіяльність Міської ради при розгляді заяви ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року про надання земельної ділянки орієнтованою площею 0,1000 га. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

визнати незаконними та протиправними дії Міської ради, які спрямовані на унеможливлення отримання ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку зі здійсненням дій щодо підготовки документів, рішень і погоджень, спрямованих на передачу зазначеної земельної ділянки іншій особі та повернути противну сторону в первісний стан;

визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету № 100 від 3 березня 2009 року про затвердження протоколу № 2 міської громадської комісії з житлових питань від 3 березня 2009 року в частині затвердження пункту 2.2.9 Протоколу № 2 засідання міської громадської комісії з житлових питань від 3 березня 2009 року щодо надання земельної ділянки ОСОБА_2 за вказаною вище адресою;

визнати недійсним та скасувати рішення Міської ради № 94/10 від 29 квітня 2009 року в частині затвердження матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки і надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки ОСОБА_2 площею орієнтовно 900 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

визнати недійсним та скасувати рішення Міської ради № 145/09 від 24 червня 2009 року «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» (пункт 19 додатку 1) в частині затвердження проекту землеустрою (проект відведення земельної ділянки) і передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 площею 909 кв.м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

визнати недійсним та скасувати Державний акт (серія НОМЕР_1 від 21 жовтня 2009 року, виданий Міською радою) про право власності на земельну ділянку площею 0,0909 га по АДРЕСА_1, який видано на ім'я ОСОБА_2 і який обліковується в Управлінні Держкомзему в м. Харків, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 жовтня 2009 року № 32;

визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0909 га. за адресою: АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_2, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 жовтня 2009 року № 32;

визнати недійсною та скасувати Державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0909га. за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий № НОМЕР_2);

зобов'язати Міську раду, Виконавчий комітет, Міського голову розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року, подану на ім'я Міського голови про надання у власність земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1 і прийняти рішення;

зобов'язати Міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,1000га. із земель комунальної власності на АДРЕСА_1;

зобов'язати Міську раду передати безоплатно ОСОБА_1 у власність земельну ділянку орієнтованої площею 0,1000 га. із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1;

зобов'язати Міську раду відновити втрачені документи, а саме, первісну заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року, подану на ім'я Міського голови про надання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1;

зобов'язати Міську раду відновити втрачені документи і матеріали, які необхідні для розгляду питання, викладеного у заяві ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року про надання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за вказаною вище адресою;

визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Грішакової О.В.) про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний № 2641610 від 28 травня 2013 року (номер запису про право власності: 1085053, р/н об'єкта нерухомого майна: 1), яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2);

визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора (приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Грішакової О.В.) про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний № 2643543 від 28 травня 2013 року (номер запису про право власності: 1085824, р/н об'єкта нерухомого майна: 1), яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності ОСОБА_3 на 1 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_2)

зобов'язати Міську раду відновити те становище, яке існувало до видання рішення від 29 квітня 2009 року (пункт №8 додатку № 1) та рішення «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» №145/09 від 24 червня 2009 року (пункт № 19 додатку №1), а саме: повернути земельну ділянку, кадастровий № НОМЕР_2, що розташована у АДРЕСА_1, до земель комунальної власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив про те, що зареєстрований в загальноміських списках черговиків на отримання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в м. Харкові, розподіл яких відбувається відповідно до Положення про надання у власність громадян земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, затвердженого рішенням Міської ради від 23 червня 2004 року за № 86/04. Позивач зазначив, що земельну ділянку, вільну від забудови, за вказаною вище адресою він знайшов самостійно і 14 лютого 2007 року погодив її межі та розміри в Управлінні містобудування та архітектури. 18 лютого 2008 року позивач звернувся до Міської ради із заявою про надання йому цієї земельної ділянки. Однак заяви позивача не було розглянуто по суті з мотивів необхідності дотримання встановленої черговості у вирішенні питань про надання земельних ділянок в м. Харкові. Позивач стверджує, що має право на отримання зазначеної вище земельної ділянки поза чергою, оскільки виконав умови, передбачені пунктом 1.6 згаданого Положення. Натомість відповідачі своїми неправомірними діями та бездіяльністю фактично унеможливили отримання ним земельної ділянки, про яку він просив.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 14 грудня 2015 року закрив провадження в частині позовних вимог про оскарження рішень Міської ради: № 94/10 від 29 квітня 2009 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки ОСОБА_2; № 145/09 від 24 червня 2009 року в частині затвердження проекту землеустрою (проект відведення земельної ділянки) і передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2, а також про визнання недійсним і скасування Державного акта (серія НОМЕР_1 від 21 жовтня 2009 року) про право власності на земельну ділянку площею 0,0909 га по АДРЕСА_1, який видано на ім'я ОСОБА_2

Щодо решти позовних вимог, то Московський районний суд м. Харкова постановою від 14 грудня 2015 року задовольнив їх частково.

Визнав неправомірними дії та бездіяльність Міської ради при розгляді заяви ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року про надання земельної ділянки орієнтованою площею 0,1000га. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зобов'язав Міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року, подану на ім'я Міського голови про надання у власність земельної ділянки, що розташована у АДРЕСА_1 по суті та прийняття рішення.

Зобов'язав Міську раду відновити втрачені документи, а саме первісну заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року, подану на ім'я Міського голови про надання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у АДРЕСА_1.

Зобов'язав Міську раду відновити втрачені документи і матеріали, які необхідні для розгляду питання, викладеного у заяві ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року про надання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована у АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалами від 29 березня 2016 року залишив без змін ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року про закриття провадження в частині позовних вимог та постанову цього ж суду від 14 грудня 2015 року про часткове задоволення позову.

У касаційній скарзі Міська рада, з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, постановлену за наслідками перегляду постанови суду першої інстанції в цій справі.

Своєю чергою ОСОБА_1 у письмових запереченнях на цю касаційну скаргу зазначив про безпідставність доводів відповідача та відсутність підстав для задоволення його вимог. Крім того, у касаційних скаргах на постанову та ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а щодо оскарженої ухвали - скасувати з направленням справи для продовження розгляду.

Касаційні скарги слід задовольнити частково з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням 22 сесії Харківської міської ради від 23 червня 2004 року № 86/04 затверджено Положення про порядок надання у власність громадян земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд. За цим Положенням, облік громадян, бажаючих отримати земельні ділянки ведеться відділом обліку та розподілу житлової площі Головного управління економіки та комунального господарства. Для включення до загальноміських списків обліку на одержання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку громадяни подають заяву на ім'я міського голови. При позитивному рішенні громадянин включається до списків обліку на одержання у власність земельної ділянки для будівництва за датою прийняття рішення міськвиконкомом та в порядку черговості поданих заяв.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету від 19 липня 2006 року № 569 ОСОБА_1 включено до загальноміських списків черговиків на отримання земельної ділянки за № 1678.

За рішенням міської громадської комісії з житлових питань (протокол № 15, затверджений рішенням Харківського міськвиконкому № 40 від 6 лютого 2008 року) у зв'язку зі зростанням кількості черговиків, які бажають отримати земельну ділянку в м. Харкові та відсутності можливості задовольнити потреби громадян в отриманні земельних ділянок в районах можливого будівництва, прийнято рішення щодо розгляду заяв громадян, що перебувають у загальноміських списках на одержання у власність земельних ділянок, по черзі.

18 лютого 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Міського голови із заявою про розгляд питання щодо відводу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1, орієнтованою площею 0,1000 га. Разом із заявою надав такі документи: пропозиції меж та розмірів земельної ділянки Управління містобудування та архітектури від 4 грудня 2007 року; довідку Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 13 лютого 2008 року; копію листа відділу квартирного обліку та розподілу житлової площі від 27 липня 2006 року про включення до списку черговиків з копіями паспорту та ідентифікаційного коду.

Листом від 17 березня 2008 року відділ розподілу житлової площі Управління квартирного обліку та розподілу житлової площі, з посиланням на пункт 1.7 Положення про порядок передачі у власність громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, повідомив позивачу, що його питання про отримання земельної ділянки розглядатиметься у встановленому порядку коли підійде його черга.

Позивач з таким результатом розгляду його звернення не погодився, у зв'язку з чим звернувся з позовом до суду.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, оскільки після звернення до суду виникали нові обставини, які стосувалися спору. Зокрема позивач доповнив свої позовні вимоги вимогами щодо скасування рішень Міської ради, якими спершу надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту відведення земельної ділянки, а потім її затверджено та передано йому (ОСОБА_2) у власність, а також щодо правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та рішень державного реєстратора, прийнятих щодо цього майна.

Спір щодо земельної ділянки за вказаною вище адресою суди розглядали неодноразово. Зокрема, за ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2014 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у цій справі було скасовано (постанова Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2012 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2012 року), а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду Московський районний суд м. Харкова, закриваючи провадження в частині визнання неправомірними і скасування рішення Міської ради № 94/10 від 29 квітня 2009 року (стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення земельної ділянки ОСОБА_2) та рішення Міської ради № 145/09 від 24 червня 2009 року (стосовно затвердження проекту землеустрою і передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2), а також скасування державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2009 року, виходив з того, що позовні вимоги в цій частині мають вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки тут йдеться про спір про право цивільне. Суд апеляційної інстанції з таким висновком погодився.

Задовольняючи позов в частині визнання неправомірними дій та бездіяльності Міської ради стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року про надання земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000га. за адресою: АДРЕСА_1 та пов'язані з ними вимоги щодо зобов'язання Міської ради розглянути цю заяву ОСОБА_1 суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідь, яку отримав позивач на своє звернення від 18 лютого 2008 року надано з порушенням порядку розгляду таких звернень, що свідчить про неправомірність дій/бездіяльності відповідача

Відмовляючи в задоволенні позову щодо зобов'язання Міської ради надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та безоплатної її передачі у власність позивачу із земель комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою, суди, з посиланням на положення статей 116, 118 Земельного кодексу України, зазначили про те, що вирішення питання щодо надання у власність чи користування земельних ділянок є виключно компетенцією Міської ради і судові органи не можуть зобов'язувати орган місцевого самоврядування приймати конкретні рішення з цих питань. Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання Міської ради відновити те становище, яке існувало до прийняття рішень № 94/10 від 29 квітня 2009 року та № 145/09 від 24 червня 2009 року суди попередніх інстанцій в підсумку дійшли висновку про неможливість застосовування такого способу захисту прав в межах цього провадження. Стосовно позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора (приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Грішакової О.В.) про державну реєстрацію прав ОСОБА_2, а потім і ОСОБА_3 на земельну ділянку, щодо якої звертався позивач, суди виходили з того, що до вирішення спору про правомірність рішень Міської ради про передачу у власність спірної земельної ділянки, ці вимоги є передчасними, відтак безпідставними.

При прийнятті цієї ухвали колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Стосовно рішень судів попередніх інстанцій про закриття провадження в частині позовних вимог про скасування згаданих вище рішень Міської ради № 94/10 від 29 квітня 2009 року та № 145/09 від 24 червня 2009 року, а також Державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2009 року, виданого Міською радою, то такі, на думку колегії суддів, є законними і обґрунтованими.

Верховний Суд України вже неодноразово висловлював правову позицію щодо спорів про оскарження рішень органу місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації.

Зокрема, у постановах від 4 листопада 2015 року (справа № 21-329а15), від 9 лютого 2015 року (справа № 870/562/12), від 26 січня 2016 рок (справа № 21-3367а15), від 11 жовтня 2016 року (справа № 816/4340/14), від 26 жовтня 2016 року (справа № 21-1638а16), від 29 листопада 2016 року (справа № 21-1509а16), від 22 листопада 2016 року (справа № 21-1932а16), від 29 березня 2017 року (справа № 347/1834/13-а) Верховний Суд України зазначив про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв'язку з реалізацією: позивачем - своїх прав на безоплатне отримання земельної ділянки із земель комунальної власності, Міською радою - своїх повноважень як власника земельних ділянок, які належать територіальній громаді міста. Так, встановлено, що земельну ділянку, якої стосувалось звернення ОСОБА_1 від 18 лютого 2008 року, згодом за рішенням Міської ради № 145/09 від 24 червня 2009 року було передано у власність третій особі - ОСОБА_2 Право власності останнього на спірну земельну ділянку підтверджується Державним актом серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2009 року, а також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отож після того, як Міська рада розпорядилася належним їй майном (земельною ділянкою) і в третьої особи (набувача) виникли на нього речові права, то спори, які виникають у зв'язку з оспорюванням чи невизнанням цих прав на майно мають вирішуватися в порядку цивільного (господарського) судочинства. У такому випадку вимога про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про оскарження рішень Міської ради та Державного акта про право власності на земельну ділянку, дійшли правильного висновку про непідвідомчість цього спору суду адміністративної юрисдикції.

Щодо решти позовних вимог, стосовно яких прийнято рішення по суті, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити таке.

Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, такий висновок судів не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права і ось чому.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як висновується зі встановлених у справі обставин, звернення позивача від 18 лютого 2008 року щодо надання із земель комунальної власності земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, Міська рада, не розглянувши його належним чином по суті вимог, відхилила як передчасне.

Натомість, як з'ясовано у справі, земельну ділянку за згаданою вище адресою Міська рада своїм рішенням № 145/09 від 24 червня 2009 року передала у власність іншій особі - ОСОБА_2

Відомості про речові права останнього на цю земельну ділянку за рішенням приватного нотаріуса Грішакової О.В. (як державного реєстратора) про державну реєстрацію прав від 28 травня 2013 року було внесено до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згодом ОСОБА_2 як власник згаданої земельної ділянки відчужив її за договором купівлі-продажу ОСОБА_3, відомості про право власності якої на цю ж земельну ділянку теж внесено до Державного реєстру прав за рішенням приватного нотаріуса Грішакової О.В. (як державного реєстратора) про державну реєстрацію прав від 28 травня 2013 року. Обидва рішення приватного нотаріуса Грішакової О.В. є предметом оскарження в цій справі.

За змістом статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналізуючи встановлені в цій справі обставини в цілому колегія суддів у контексті спірних відносин вважає за необхідне відзначити, що реєстрація права власності, з якою закон пов'язує виникнення речових прав на нерухоме майно, є похідною дією, здійснення якої зумовлено передусім юридичними фактами, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять права, зокрема, на земельну ділянку, і полягає саме в офіційному визнанні державою цих фактів.

Оскільки оскаржені рішення приватного нотаріуса Грішакової О.В. (як державного реєстратора) від 28 травня 2013 року прийнято на основі юридичних фактів, щодо яких, як уже зазначено вище, існує спір про право, вирішення якого має здійснюватися за правилами цивільного судочинства, то в межах вирішення такого спору про право (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на земельну ділянку. Водночас до вирішення такого спору, як і поза зв'язком із ним, питання, пов'язані із законністю реєстрації права власності на землю (яка ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на цю землю) не можуть бути розв'язані.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 24 січня 2017 року (справа № 21-1559а16), від 31 січня 2017 року (справа № 21-1237а16).

Звідси висновується, що позовні вимоги про оскарження рішень приватного нотаріуса Горшакової О.В. від 28 травня 2013 року щодо державної реєстрації речових прав ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, оскільки в їхній основі - спір щодо правомірності набуття третіми особами речових прав на земельну ділянку, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Те саме стосується й позовних вимог стосовно зобов'язання відповідачів розглянути звернення позивача від 18 лютого 2008 року щодо надання йому земельної ділянки, яка, як встановлено у справі, вже належить на праві власності третій особі. За встановлених в цій справі обставин, такий спосіб захисту прав позивача передбачає вирішення спору про право на земельну ділянку, якої стосується його звернення, що може бути здійснено в порядку цивільного, а не адміністративного, судочинства.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За правилами частини першої статті 228 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позаяк суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу в порядку адміністративного судочинства, постанова Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, постановлена за наслідками перегляду цієї постанови, підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Стосовно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року про закриття провадження та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, постановленої за наслідками її перегляду, то беручи до уваги наведене вище, висновки судів попередніх інстанцій в цій частині є правильними та обґрунтованими, відповідають правозастосовній практиці Верховного Суду України, відтак немає підстав для зміни чи скасування оскаржених судових рішень.

Керуючись статтями 157, 220?, 223, 224, 228, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Харківської міської ради Харківської області та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року в цій справі - залишити без змін.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року в цій справі - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Л.Л. Мороз

Т.Г. Стрелець