Справа № 200/3886/17
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А Справа № 200/3886/17

Ім'ям України Провадження 2а/200/562/17

31 травня 2017 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Литвиненка І.Ю.

при секретарі - Козловій Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Дніпрі про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у березні 2017 року звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Дніпрі, прохаючи суд визнати неправомірною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2017 року серії ЕАА № 058447, що винесена лейтенантом поліції 5 роти 2 батальйону УАПП м. Дніпра ОСОБА_2 (а.с. 1-2).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 07 лютого 2017 року, о 08 годині 50 хвилині, біля б. № 2 на площі Старомостовій у м. Дніпрі, автомобіль, яким він керував, зупинив поліцейський пятої роти, другого батальйону Управління патрульної поліції ОСОБА_2 та виніс постанову серії ЕАА № 058447, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на сигнал світлофору, що забороняє дорожній рух та порушення інших правил дорожнього руху) у вигляді штрафу у сумі 255 гривень. 09 лютого 2017 року цю постанову оскаржено до керівництва Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Дніпрі, відповідь на яке направлено на іншу, ніж у нього адресу, і у задоволенні його заяви відмовлено, а постанову про притягнення його до відповідальності залишено без змін. Його незгода з постановою полягає у тому, що він не порушував вимог Правил дорожнього руху; постанова не підписана поліцейським; постанова суперечить вимогам Наказу МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» зі змінами та доповненнями, так як факт, який інкримінується йому, як порушення правил дорожнього руху, не зафіксовано в автоматичному порядку; поліцейський не міг оцінити обставини справи, так як рухався по мосту у зустрічному напрямку, розвернувся та догнав його і спинив після того, як він міст проїхав; твердження поліцейського на невиконання ним вимог дорожнього знаки 4.7 є неправомірним, так як конструкція, яка висить на мосту та яку він вважає дорожнім знаком, не ідентифікується, як дорожній знак, тому що внаслідок забруднення те, що на ній зображено, розгледіти неможливо. З боку поліцейського є недотримання вимог норм ч.ч. 2, 3 ст. 283 КпАП України при винесенні постанови, відсутність доказів, так як відеозапису факту проїзду ним мосту поліцейським так і не надано.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити позов у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні тексту позовної заяви. Додатково пояснив, що його пояснень поліцейський не слухав, виніс постанову. Для того, щоб мати докази того, що дорожній знак абсолютно не читається, а тому він їхав так, як обїжджали перешкоду усі інші автомашини, він зробив фотографію знаку, яку надав до справи. На даний час на місці старого знаку, який було не розібрати, висить новий, який вказує обїзд перешкоди на обидва боки. Після відмови у задоволенні скарги керівництвом поліції він помилково звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом, внаслідок чого прохає поновити йому строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Представник відповідача належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не зявилася, надала письмові заперечення на позов, згідно з якими вважала позовні вимоги безпідставними, прохала у позові відмовити. Зазначила, що під час патрулювання 07 лютого 2017 року інспектором поліції ОСОБА_2 було виявлено порушення вимог ПДР України, яке допустив позивач, що рухаючись по Амурському мосту через р. Дніпро у м. Дніпрі, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.7 (обїзд перешкоди з лівого боку) та обїхав перешкоду у вигляді металевої конструкції на мосту не за вимогами знаку, а з іншого боку. Виявивши зазначене порушення вимог ПДР, інспектор спинив порушника та діючи у відповідності до вимог чинного законодавства України, виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Копію постанови надав позивачеві. Позовні вимоги ґрунтуються на начебто допущених інспектором порушеннях вимог чинного законодавства при виявленні з боку позивача та фіксуванні процесуальних порушень при притягненні останнього до адміністративної відповідальності, однак жодних переконливих доказів своєї невинуватості він не довів. У інспектора Шрама В.А. весь час працювала відеокамера, однак через те, що з моменту вчинення правопорушення минув час, що перевищує три місяці, відеозапис факту порушення позивачем зазначених вимог, у відповідності до п. 7 розділу ХІІІ Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення правил дорожнього руху, яка затверджена наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, зафіксовані не в автоматичному режимі, зберігається у підрозділі, у електронному вигляді, протягом трьох місяців з дати фіксації порушення. Враховуючи те, що з моменту вчинення правопорушення і до моменту подання ним заперечень пройшов строк близько девяти місяців, матеріалів про порушення правил дорожнього руху, зафіксованих у формі відеозйомки, не збережено. Позивач, з метою уникнення від адміністративної відповідальності, спотворює факти, зафіксовані поліцейським, а тому позов задоволенню не підлягає.

Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача. З цих підстав суд розглянув справу та ухвалив рішення за відсутності відповідача та представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими ним письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 лютого 2017 року інспектором поліцейської роти 5 батальйону 2 УПП м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції НП України ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА2 № 058447, згідно з якою у цей день, о 08 годині 42 хвилині, ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Ниссан, моделі «Нота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив вимоги ПДР у вигляді обїзду металевої конструкції, що встановлена на Амурському мості у м. Дніпрі, не так, як приписував дорожній знак 4.7, а посередині, чим порушив вимоги п. 33 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та піддав його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень (а.с. 6). З наданої позивачем фотографії дорожнього знаку, який було встановлено на мосту при здійсненні ним фотографії, внаслідок забрудненості побачити те, у яку сторону треба здійснювати обїзд, взагалі неможливо (а.с. 7).

Нормою ч. 2 ст. 8 Конституції України встановлено, що звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі конституції України гарантується. Відповідно до вимог ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення, наряду з іншими, є дані, встановлені показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 288 КпАП України, постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні; належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також допустимість та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Нормою ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до вимог ч.ч. 4 та 5 ст. 71 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен подати до суду усі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, а якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача, як субєкта владних повноважень, повинна була надати суду докази про вчинення правопорушення, якими спростовувати доводи позивача, у вигляді відеозапису факту вчинення правопорушення. Враховуючи те, що суду не надано таких доказів, а також через те, що з фотографії, наданої позивачем, видно, що дорожній знак 4.7 через його забруднення не читається, суд вважає вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення недоведеним. З цих підстав, внаслідок недоведеності вини позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, постанова по справі про адміністративне правопорушення серії № ЕАА2 № 058447 від 07 лютого 2017 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, підлягає скасуванню.

Нормою ч. 2 ст. 171-2 КАС України встановлено, що рішенням місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає. Однак рішенням Конституційного суду України у справі № 1-6/2015 від 08 квітня 2015 року встановлено, що положення ч. 2 ст. 171-2 КАС України є неконституційними, а тому такими, що втрачають чинність зо дня ухвалення цього рішення. Відтак, постанова підлягає оскарженню на загальних підставах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 14-1, 247, 251, 287-289 КпАП України, ст.ст. 3, 7-11, 71, 99, 100, 102, 160-163, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 058447 від 07 лютого 2017 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України скасувати.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів зо дня її проголошення або протягом 10 днів зо дня отримання її копії учасниками процесу, що не брали участі у розгляді справи, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили протягом 10 днів зо дня її проголошення, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко