Справа № 813/1746/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року справа № 813/1746/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_4» до Західного офісу Держаудитслужби про скасування частково вимоги,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_4» (далі позивач, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького») до Західного офісу Держаудитслужби про скасування частини 2 пункту 3 вимоги про усунення порушень Західного офісу Держаудитслужби від 03.04.2017 за № 05-15м/2371 про завищення вартості будівельних робіт по договору підряду від 30.12.2015 № ОД/2015/12/30/2 з підрядною організацією ТзОВ «ЕЛ БИ» на суму 110 447, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що викладена листом вимога № 05-15м/2371 від 03.04.2017 не відповідає існуючим фактам та діючому законодавству. Позивач вважає, що вимога є неправомірною в частині завищення вартості земельних робіт на суму 110 447, 00 грн., яка складена за результатами планової ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2013 по 31.10.2016

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, подав письмові заперечення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що було проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_4» за період з 01.01.2013 по 31.10.2016. Під час проведення вказаної ревізії виявлено ряд порушень чинного законодавства, в тому числі порушення п.6.4.3 ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», а також ст.193 Господарського кодексу України. Внаслідок допущення таких порушень Аеропорту нанесено збитків на загальну суму 110 447,00 грн з ПДВ. Для усунення виявлених в ході ревізії порушень відповідач надіслав генеральному директору ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_4» вимогу від 03.04.2017 №05-15м/2371. Крім того, відповідач зазначив, що постановою Верховного Суду України від 15.04.2014 встановлено наступне: «Зважаючи на те, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною». З огляду на викладене відповідач вважає, що оскаржувана вимога винесена на підставі та в межах чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Західним офісом Держаудитслужби на виконання вимог пункту 1.2.3.1. Плану контрольно-ревізійної роботи на IV квартал 2016 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» за період з 01.01.2013 по 31.10.2016, якою встановлено низку порушень, що відображені в акті ревізії від 06.03.2017 № 05-21/01.

У вказаному Акті було встановлено зокрема порушення вимог законодавства, що спричинило завищення вартості виконаних будівельних та проектних робіт на загальну суму 301 089, 52 грн.

З урахуванням виявлених порушень викладених у акті ревізії відповідач виніс вимогу № 05-15м/2371 від 03.04.2017.

03 квітня 2017 року позивач отримав вимогу № 05-15м/2371 від 03.04.2017 (далі Вимога), в якій, серед іншого, зазначено:

« На порушення п.п. 4.1.; 4.2; 4.3; 5.4.8; 6.2.1; 6.2.2; 6.4.3 ДСТУ Б Д.1.1.-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293, п.п. 2.1; 2.2 Загальних вказівок щодо застосування Збірника цін на проектні роботи для будівництва, затвердженого постановою Держбуду СРСР № 21 від 02.02.1987, ст. 193 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-ІV, завищено вартість виконаних будівельних робіт на загальну суму 213 985,0 грн, чим нанесено збитків Аеропорту на вказану суму.

Так, контрольними обмірами встановлено, що Підприємством безпідставно прийнято до оплати та уключено на взаєморозрахунки з Підрядником - ТзОВ «ЕЛ БИ», в актах ф. КБ-2в за березень та червень 2016 року, вартість земляних робіт по влаштуванню секцій j протипідкопного загородження вертикальним способом, на глибину 70 см на суму 110 447, 00 грн з ПДВ, тоді як фактично секції встановлено горизонтально з закріпленням до існуючої огорожі та поверхні ґрунту з засипкою зверху шаром від 5 до 20 см.»

У звязку із цим, вимагалось усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку в строк до 30 календарних днів.

Позивач, не погоджується з абзацом 2 пункту 3 Вимоги, а саме щодо вартості земляних робіт по влаштуванню секцій протипідкопного загородження вертикальним способом, на глибину 70 см на суму 110 447, 00, чим нанесено збитків Аеропорту на вказану суму. У звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-ХІІ) передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до ст.2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону №2939-ХІІ орган державного фінансового контролю: здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; розробляє пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб; здійснює інші повноваження, визначені законами України та покладені на нього Президентом України.

У відповідності до «Положення про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 №499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (далі Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. (пп.4 п.4 Положення).

Відповідно до п. 6 цього ж Положення, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також, Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п.7 ст.10 Закону №2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Тобто , у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається із матеріалів справи, ДФІ було встановлено завищення вартості виконаних будівельних та проектних робіт, а тому предявило вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх відшкодування (повернення).

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відтак, слід зазначити, що збитки, які зазначені ДФІ, підлягають доведенню у судовому порядку в справі за позовом органу державного фінансового контролю щодо відшкодування виявлених збитків, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення прав позивача оскаржуваною ним Вимогою.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 15 квітня 2014 року в справі №21-40а14, від 13 травня 2014 року в справі №21-89а14 та від 18 вересня 2014 року в справі №21-332а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч.1 ст.237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, позовні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування Вимоги у відповідній частині, не підлягають задоволенню, у звязку із тим, що у вказаній частині Вимоги не порушено прав, свобод та інтересів позивача до предявлення ДФІ позову про стягнення (відшкодування, повернення) зазначених сум в судовому порядку, а тому такі вимоги є безпідставними.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у формі судового збору зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський