Справа № 804/2520/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2017 р. справа № 804/2520/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі судового засідання Ставицькому О.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хумана Схід» до Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

04 травня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Хумана Схід» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а саме: № НОМЕР_1 від 19.11.2015 р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 18 464, 40 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 13 508,97 грн., за штрафними санкціями - на 4 955,43 грн.; № НОМЕР_2 від 19.11.2015 р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 340 грн. (штрафні санкції); № НОМЕР_3 від 19.11.2015 р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 112 335, 91 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 89 868, 73 грн., за штрафними санкціями - на 22 497, 18 грн.; № НОМЕР_4 від 19.11.2015 р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 120 797, 44 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 96 637, 95 грн., за штрафними санкціями - на 24 159, 49 грн.; № НОМЕР_5 від 25.02.2016 р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 170 грн. (штрафні санкції).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті перевірки № 1144/04-66-22-02/35934899 від 17.11.2015 р., оскільки вказані висновки зроблені без надання належної оцінки первинним документам бухгалтерського та податкового обліку, що надавалися до перевірки на підтвердження реальності та товарності господарських операцій з контрагентами-постачальниками робіт та послуг, а саме: ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс», ТОВ «Анод». Також, на думку позивача, висновки податкового органу суперечать положенням ст.ст. 204, 215 ЦК України, якими закріплено принцип презумпції правомірності правочинів, оскільки нікчемність правочинів позивача з його контрагентами відповідачем з посиланням на встановлені юридичні факти, які б прямо вказували на їх недійсність, не доведена. Крім того, висновки відповідача суперечать принципу індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів. Стосовно висновків податкового органу про несплату позивачем податку на доходи нерезидента із джерелом їх походження з України на суму 13 508,97 грн., посилаючись на положення національного податкового законодавства та міжнародні угоди, якими врегульовано спеціальний порядок оподаткування доходів нерезидентів, направлених на уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно платників податків на доход і майно, позивач зазначив, що всі необхідні документи, якими підтверджено статус учасника товариства ОСОБА_3 ОСОБА_4 як резидента Литовської Республіки, з якою Урядом України ратифіковано відповідну Конвенцію, що передбачає утримання від сплати фізичній особі нерезиденту резидентом юридичною особою податку, встановленого п. 160.2 ст. 160 ПК України, в повному обсязі були надані відповідачу під час проведення перевірки. Отже, застосування до позивача негативних наслідків у вигляді нарахування грошових зобовязань позивач вважає безпідставним. Посилаючись на зазначені обставини у їх сукупності, просить скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_4, № НОМЕР_3 від 19.11.2015 р., № НОМЕР_5 від 25.02.2016 р. (т.1 а.с. 4-22).

Представником відповідача надані заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Хумана Схід» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт № 1144/04-66-22-02/35934899 від 17.11.2015 р. В акті перевірки відповідачем зроблено висновки про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами, зокрема, з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс», ТОВ «Анод», оскільки вищезазначені контрагенти позивача за даними податкового обліку мають стан 9 «Направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням», встановлено відсутність основних засобів та трудових ресурсів для здійснення ними господарської діяльності, в системі співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту мають місце розбіжності між зареєстрованим цими контрагентами податковим кредитом і податковими зобовязаннями. По більшості контрагентів-постачальників існують висновки податкового органу про нереальність вчинених ними господарських операцій по ланцюгу постачання товару. Крім того, представник відповідача в своїх запереченнях зазначив про те, що підставою для звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи (або нотаріально засвідченої її копії), довідки, яка підтверджує те, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір. Разом з тим, під час проведення перевірки позивачем не надано довідку на підтвердження того, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 є резидентом Литовської Республіки і при виплаті йому доходів можуть бути застосовані переваги відповідної Конвенції про уникнення подвійного оподаткування. За таких обставин, факт утримання і сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб із сум виплачених дивідендів фізичній особі-нерезиденту не звільняє позивача необхідності сплатити встановлений статтею 160 ПК України податок на доходи нерезидента із зазначених виплат. Також, перевіркою було встановлено факт неподання позивачем до контролюючого органу податкової звітності з податкових зобовязань нерезидентів, якими отримано доходи з джерелом їх походження з України. Посилаючись на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 4 а.с. 3-9).

В судовому засіданні 16.02.2017 року судом було допущено заміну відповідача у даній справі з Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на Державну податкову інспекцію у Чечелівському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області (т. 6 а.с. 254).

Під час судового розгляду справи, представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 заперечила проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях проти адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Хумана Схід» перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків, в тому числі, податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств (т. 1 а.с. 49).

На підставі направлень на проведення перевірки № 413, 414, 415, 420 від 27.08.2015 р., виданих згідно затвердженого плану-графіку проведення планових документальних виїзних перевірок на ІІІ квартал 2015 року, в період з 25.08.2015 по 05.10.2015 р. посадовими особами ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Хумана Схід» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт № 1049/04-66-22-02/35934899 від 12.10.2015 р. (т.4 а.с. 50-114).

У звязку з отриманням заперечень до цього акту та з метою додаткового вивчення питань, викладених у запереченнях, на підставі наказу № 451 від 26.10.2015 р. та направлень на проведення перевірки № 000517, № 000518, № 000519, № 000520 від 28.10.2015 р. посадовими особами відповідача в період часу з 28.10.2015 р. по 10.11.2015 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Хумана Схід» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт № 1144/04-66-22-02/35934899 від 17.11.2015 р. (т.1 а.с. 48-81).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Хумана Схід» податкового законодавства, а саме: п.п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 89 868, 73 грн.; порушення п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 96 637, 95 грн.; п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1 ст. 46, п.п. 160.2, п.п. 160.1 ст. 160 ПК України у вигляді несплати податку на доходи нерезидента з джерелом походження з України, в тому числі, за 2013 рік у сумі 13 508, 97 грн.; п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1 ст. 46, п. 103.9 ст. 103 ПК України у вигляді ненадання до податкового органу розрахунків (звітів) податкових зобовязань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом походження у України (т.1 а.с. 80-81).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки № 1144/04-66-22-02/35934899 від 17.11.2015 р., ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення, а саме: № НОМЕР_1 від 19.11.2015 р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 18 464, 40 грн., в тому числі, за основним зобовязанням - на 13 508,97 грн., за штрафними санкціями - на 4 955,43 грн.; № НОМЕР_2 від 19.11.2015 р., яким збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 340 грн. за штрафними санкціями; № НОМЕР_3 від 19.11.2015 р., яким збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 112 335, 91 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 89 868, 73 грн., за штрафними санкціями на 22 497, 18 грн.; № НОМЕР_4 від 19.11.2015 р., яким збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 120 797, 44 грн., в тому числі, за основним зобовязанням - на 96 637, 95 грн., за штрафними санкціями - на 24 159, 49 грн.; № НОМЕР_5 від 25.02.2016 р., яким збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 170 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с 85-89).

Не погодившись з рішеннями податкового органу про нарахування податкових зобовязань, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Однією з підстав спірних правовідносин по даній справі є фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентами-постачальниками робіт (послуг), зокрема, з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс», ТОВ «Анод», на підставі яких позивачем сформовано податкові зобовязання з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо нереальності яких викладені податковим органом в акті перевірки № 1144/04-66-22-02/35934899 від 17.11.2015 р.

Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини ТОВ «Хумана Схід» з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс», ТОВ «Анод» у перевірений податковим органом період, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 3 цього Закону, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носі які повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов'язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію. Додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Так, згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Хумана Схід» та ТОВ «Автобуд-2008» укладено договір на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 28111 від 28.11.2013 р., згідно умов якого, ТОВ «Автобуд-2008» бере на себе зобовязання по організації доставки вантажів замовника до пункту призначення і передачі їх вантажоотримувачу (т.1 а.с. 97-99).

На підтвердження отримання послуг за даним договором, позивачем до перевірки надані наступні первинні документи бухгалтерського обліку: накладні (акти виконаних робіт): № 33 від 12.12.13, № 32 від 11.12.13, № 69 від 14.12.13, № 55 від 13.12.13, № 125 від 20.12.13, № 126 від 20.12.13, № 161 від 24.12.13, № 162 від 29.12.13, № 55 від 05.01.14, № 56 від 09.01.14, № 55 від 05.01.14, № 56 від 09.01.14, № 165 від 15.01.14, № 167 від 15.01.14, № 164 від 15.01.14, № 166 від 15.01.14, № 218 від 17.01.14, № 352 від 24.01.14, № 434 від 29.01.14, № 433 від 29.01.14, № 488 від 31.01.14, № 487 від 31.01.14, № 217 від 13.02.14, № 244 від 14.02.14, № 243 від 14.02.14, № 379 від 21.02.14, № 460 від 26.02.14, № 489 від 27.02.14, № 1 від 01.03.14, № 28 від 04.03.14, № 56 від 05.03.14, № 84 від 06.03.14, № 298 від 19.03.14, № 433 від 26.03.14, № 488 від 28.03.14; податкові накладні: № 32 від 12.12.13, № 33 від 11.12.13, № 69 від 14.12.13, № 55 від 13.12.13, № 125 від 20.12.13, № 126 від 20.12.13, № 161 від 24.12.13, № 162 від 29.12.13, № 55 від 05.01.14, № 56 від 09.01.14, № 55 від 05.01.14, № 56 від 09.01.14, № 165 від 15.01.14, № 167 від 15.01.14, № 164 від 15.01.14, № 166 від 15.01.14, № 218 від 17.01.14, № 352 від 24.01.14, № 434 від 29.01.14, № 433 від 29.01.14, № 488 від 31.01.14, № 487 від 31.01.14, № 217 від 13.02.14, № 244 від 14.02.14, № 243 від 14.02.14, № 379 від 21.02.14, № 460 від 26.02.14, № 489 від 27.02.14, № 1 від 01.03.14, № 28 від 04.03.14, № 56 від 05.03.14, № 84 від 06.03.14, № 298 від 19.03.14, № 433 від 26.03.14, № 488 від 28.03.14; рахунки-фактури та товарно-транспортні накладні (т.1 а.с. 100-250, т.2 а.с. 1-45).

Проведення розрахунків за даними господарськими операціями підтверджено платіжними дорученнями з відміткою про їх проведення банком (т.4 а.с. 207-246).

Кошти, витрачені як розрахунок за вказані послуги протягом грудня 2013 року березня 2014 року, всього на суму 130 833, 35 грн., задекларовано позивачем як витрати операційної діяльності у рядку 05 декларації за відповідний звітний період, в тому числі: за 2013 рік у сумі 31 750 грн., за 2014 рік у сумі 99 083, 35 грн.

Крім того, між ТОВ «Хумана Схід» та ТОВ «Сіріус ТМ» було укладено договір на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 20091 від 20.09.2013 р., згідно умов якого, ТОВ «Сіріус ТМ» бере на себе зобовязання по організації доставки вантажів замовника до пункту призначення і передачі їх вантажоотримувачу (т.2 а.с. 49-51).

На підтвердження отримання послуг за даним договором, позивачем до перевірки надані наступні документи: накладні (акти виконаних робіт): № 87 від 26.09.13, № 115 від 30.10.13, № 116 від 30.10.13, № 73 від 19.10.13, № 74 від 19.10.13, № 49 від 11.10.13, № 50 від 11.10.13, № 46 від 10.10.13, № 37 від 08.10.13, № 42 від 09.10.13, № 36 від 08.10.13, № 26 від 05.10.13, № 23 від 04.10.13, № 8 від 02.10.13, № 7 від 02.10.13, № 6 від 02.10.13, № 29 від 08.11.13, № 28 від 08.11.13, № 54 від 14.11.13, № 52 від 14.11.13, № 53 від 14.11.13, № 44 від 12.11.13, № 45 від 12.11.13, № 47 від 12.11.13, № 73 від 20.11.13, № 72 від 20.11.13, № 64 від 19.11.13, № 65 від 20.11.13; податкові накладні: № 87 від 26.09.13, № 115 від 30.10.13, № 116 від 30.10.13, № 73 від 19.10.13, № 74 від 19.10.13, № 49 від 11.10.13, № 50 від 11.10.13, № 46 від 10.10.13, № 37 від 08.10.13, № 42 від 09.10.13, № 36 від 08.10.13, № 26 від 05.10.13, № 23 від 04.10.13, № 8 від 02.10.13, № 7 від 02.10.13, № 6 від 02.10.13, № 29 від 08.11.13, № 28 від 08.11.13, № 54 від 14.11.13, № 52 від 14.11.13, № 53 від 14.11.13, № 44 від 12.11.13, № 45 від 12.11.13, № 47 від 12.11.13, № 73 від 20.11.13, № 72 від 20.11.13, № 64 від 19.11.13, № 65 від 20.11.13; рахунки-фактури та товарно-транспортні накладні (т.2 а.с. 52-178).

Кошти, витрачені як розрахунок за вказані послуги протягом вересня листопада 2013 року, всього на суму 138 587, 50 грн., задекларовано позивачем як витрати операційної діяльності у рядку 05 декларації за відповідний звітний період.

Крім того, між ТОВ «Хумана Схід» та ТОВ «Ельпіс» укладено договір на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 10041091 від 10.04.2014 р., згідно умов якого, ТОВ «Ельпіс» бере на себе зобовязання по організації доставки вантажів замовника до пункту призначення і передачі їх вантажоотримувачу (т.3 а.с. 109-111).

На підтвердження отримання послуг за даним договором, позивачем до перевірки були надані наступні документи: накладні (акти виконаних робіт): № 353 від 18.04.14, № 461 від 25.04.14, № 483 від 26.04.14, № 219 від 11.04.14, № 220 від 12.04.14, № 488 від 30.05.14, № 434 від 28.05.14, № 407 від 27.05.14, № 353 від 23.05.14, № 217 від 16.05.14, № 137 від 13.05.14, № 102 від 08.05.14, № 84 від 08.05.14, № 83 від 08.05.14, № 56 від 07.05.14, № 299 від 18.06.14, № 56 від 04.06.14, № 433 від 25.06.14, № 29 від 03.06.14, № 354 від 20.06.14, № 353 від 20.06.14, № 434 від 25.06.14; податкові накладні: № 353 від 18.04.14, № 461 від 25.04.14, № 483 від 26.04.14, № 219 від 11.04.14, № 220 від 12.04.14, № 488 від 30.05.14, № 434 від 28.05.14, № 407 від 27.05.14, № 353 від 23.05.14, № 217 від 16.05.14, № 137 від 13.05.14, № 102 від 08.05.14, № 84 від 08.05.14, № 83 від 08.05.14, № 56 від 07.05.14, № 299 від 18.06.14, № 56 від 04.06.14, № 433 від 25.06.14, № 29 від 03.06.14, № 354 від 20.06.14, № 353 від 20.06.14, № 434 від 25.06.14; рахунки-фактури та товарно-транспортні накладні (т.3 а.с. 112-221).

Проведення розрахунків за даними господарськими операціями підтверджено платіжними дорученнями з відміткою банку про їх проведення на користь контрагента-постачальника (т.3 а.с. 41-46).

Зазначені кошти, витрачені позивачем як розрахунок за надані протягом квітня червня 2014 року послуги, всього на суму 95 583, 40 грн., задекларовані позивачем як витрати операційної діяльності у рядку 05 декларації за відповідний звітний період.

Крім того, між ТОВ «Хумана Схід» та ТОВ «Анод» укладено договір № 01/04-11 від 01.04.2011 р. про надання в суборенду нежитлового приміщення загальною площею 571 кв.м, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв громадянської війни, що знаходиться в користуванні орендаря на підставі договору № 300811 від 01.01.2011 р. Сума місячної орендної плати за цим договором складає 68 520 грн. (т.2 а.с. 183-186, т. 4 а.с. 115-119)

На підтвердження здійснення господарських відносин за даним договором, позивачем до перевірки були надані наступні документи: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг); податкові накладні; рахунки-фактури (т.2 а.с. 187-250, т.3 а.с. 1-106, т.5 а.с. 9-63).

Проведення розрахунків за даним договором підтверджено платіжними дорученнями та меморіальними ордерами з відміткою про їх проведення банком (т.4 а.с. 120-124, 152-206).

Кошти, витрачені позивачем як розрахунок за договором оренди протягом квітня - травня 2013 року, всього на суму 119 118, 84 грн., задекларовано позивачем як витрати на збут у рядку 06 декларації за відповідний звітній період.

Крім того, у перевіряємому органом періоді ТОВ «Хумана Схід» мало господарські відносини з ТОВ «Систем Сервіс», яке виконувало для позивача навантажувально-розвантажувальні послуги, що підтверджено податковою накладною та актом виконаних робіт № 11028 від 23.01.2014 р. на суму 1 280 грн.

Зазначені кошти, витрачені позивачем як розрахунок за надані послуги, задекларовано позивачем як витрати операційної діяльності у рядку 05 декларації за відповідний звітній період.

Згідно даних податкового обліку, ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс» та ТОВ «Анод» на момент вчинення господарської операції перебували на податковому обліку як платники податку на додану вартість та здійснювали фінансово-господарську діяльність (т. 6 а.с. 240-246, т.7 а.с. 67-87).

На підтвердження використання наданих зазначеними контрагентами послуг, позивачем під час розгляду справи було надано договір поставки товару № 2/09 від 05.01.2009 р., укладений з ДП «Хумана пипл ту пипл Україна» та додаткові угоди до нього, специфікації та видаткові накладні, якими підтверджено отримання ТОВ «Хумана Схід» товару та подальше його переміщення на склад позивача (т.4 а.с. 247-250, т. 5 а.с. 1-7, 65-250, т.6 а.с. 1-239).

Досліджуючи питання переміщення товару за договорами на організацію перевезень, укладених позивачем з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ» та ТОВ «Ельпіс», суд зазначає, що відповідно до п. 1 вказаних вище договорів, виконавець зобов'язується організовувати доставку вантажів замовника до пункту призначення та передачі вантажів вантажоодержувачу. При цьому, виконавець за укладеними угодами не здійснює безпосереднє перевезення вантажів, а здійснює організацію такого перевезення, яка в тому числі включає в себе укладання договору перевезення з безпосереднім перевізником.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно з нормами цього закону, експедитор - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування, а перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Сутність транспортно-експедиторських послуг полягає в організації надання таких послуг, при цьому йдеться як про їх надання власними силами, за допомогою орендованих транспортних засобів, так із залученням перевізників.

Таким чином, за договорами на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом, укладених позивачем з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ» та ТОВ «Ельпіс», вказані контрагенти повинні були лише забезпечити організацію перевезень, а безпосереднє перевезення вантажу здійснювалося залученими перевізниками.

Усі первинні документи (товарно-транспортні накладні, акти надання послуг, рахунки, податкові накладні та банківські виписки), які підтверджують надання виконавцями послуг за вказани ми договорами, були надані перевіряючим під час проведення перевірки, а також надані до суду.

При цьому, під час розгляду справи судом перевірялось використання автотранспорту, зазначеного в товарно-транспортних накладних контрагентами-постачальниками робіт (послуг) при транспортуванні товару. З цією метою був зроблений запит до Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області про надання інформації про транспортні засоби, зазначені в товарно-транспортних накладних, а саме, з реєстраційними номерами 171-34ХО, АЕ0528АТ, АЕ2054ВН, АЕ2371СО, АЕ2496ЕІ, АЕ6906ЄС, АЕ9760ЕТ, АА0724АР, АЕ4434СО, АЕ4520НА, АЕ3988ВО, АЕ8266ЕХ, АЕ2971СО.

Згідно отриманої інформації (листи за вих. № 31/4-43 від 10.01.2016 р., № 31/4-1384 від 20.04.2017 р.), зазначені транспортні засоби дійсно мають реєстрацію на території України. З інформації РСЦ МВС України в Дніпропетровській області також вбачається, що найменування (марка) зареєстрованих автомобілів співпадає з найменуваннями автомобілів, зазначених в товарно-транспортних накладних (т.7 а.с. 45-59).

Узагальнюючи встановлені обставини взаємовідносин позивача з його контрагентами у спірному періоді, суд зазначає, що на підтвердження використання отриманих від контрагентів-постачальників ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс» та ТОВ «Анод» послуг позивачем надані первинні документи бухгалтерського обліку, в тому числі, акти здачі-прийняття робіт, рахунки-фактури, податкові та товарно-транспортні накладні, розрахункові документи.

Всі вищенаведені документи були відображені відповідачем в акті перевірки ТОВ «Хумана Схід» № 1144/04-66-22-02/35934899 від 17.11.2015 р., проте, вони не досліджувалися на предмет повноти та правильності їх оформлення, узгодженості щодо використання позивачем наданих відповідними контрагентами послуг з навантажувально-розвантажувальних робіт, організації перевезень вантажів та використання орендованого приміщення у власній господарській діяльності, тощо.

Водночас, вказані документи не були прийняті контролюючим органом з посиланням виключно на їх складання за відсутності реально вчинених операцій, а тому кошти, перераховані зазначеним субєктам господарювання, що були враховані позивачем при поданні податкової звітності за відповідний податковий період у складі витрат підприємства, були визнані відповідачем в акті перевірки як безпідставне заниження ТОВ «Хумана Схід» протягом 2013-2014 років податкових зобовязань, а саме: податку на прибуток - на загальну суму 89 868,73 грн., податку на додану вартість - на суму 96 637, 95 грн.

Зазначені висновки про відсутність реального здійснення господарських операцій ТОВ «Хумана Схід» з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс» зроблені відповідачем з урахуванням результатів зустрічних звірок контрагентів-постачальників товарів (робіт та послуг), зокрема, викладених в акті ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська від 26.06.2014 р. № 86/04-61-22-2/36160752 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Автобуд-2008» з питань документального підтвердження господарських відносин за період березень 2014 року», листі від 20.10.2014 р. № 222/04-61-22-3/31537862 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Анод» з питань документального підтвердження господарських відносин за період з 01.04.2013 р. по 31.05.2013 р.», акті ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 30.12.2013 р. № 434/2204/38300710 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сіріус ТМ» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами за листопад 2013 року», акті ДПІ у Калінінському районі м. Донецька від 07.04.2014 р. № 347/05-63-22-03/38470904 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Систем Сервіс» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами-покупцями та постачальниками за період січень 2014 р.», а також акті Дніпропетровської ОДПІ від 24.01.2013 р. № 79/226/31184318 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ельпіс» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентом ТОВ «Люмін» за січень 2014 року, ТОВ «Валтіком» за лютий 2014 року, ТВО «Гідронік» за жовтень-грудень 2013 року, січень-лютий 2014 року» (т.4 а.с. 21-41).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Підтвердженням факту виконання договору поставки товару є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до зазначених вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту або валових витрат в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.

Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов'язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит або віднесення витрат до складу валових за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні ст. 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання особою своїх зобовязань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обовязків постачальником, в той час, коли це залежало від волі одержувача поставки-застосування відповідних положень Закону стало не передбачуваним і свавільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обовязків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обовязку зі сплати ПДВ (п. 43, п.69 зазначеного рішення Європейського Суду).

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент порушив податкове законодавство, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому дані порушення не можуть бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки товару (робіт та послуг) на адресу позивача, яку з боку контрагента-покупця (ТОВ «Хумана Схід») в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Суд зазначає, що висновки податкового органу щодо відсутності реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридичної дефектності відповідних первинних документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс», зроблено виключно на підставі даних, отриманих податковим органом за результатами зустрічних звірок зазначених контрагентів, без аналізу первинних документів, наданих до перевірки позивачем, що не може вважатися обґрунтованим.

Жодних інших обставин для невизнання первинних документів ТОВ «Хумана Схід» для врахування господарських відносин позивача з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс» та ТОВ «Анод» за період, що перевірявся податковим органом, при визначенні обєкту оподаткування, у акті перевірки не наведено, аналізу господарської діяльності між позивачем та його контрагентами у цьому періоді не проведено, належної оцінки наданим позивачем первинним документам з точки зору відповідності їх вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не надано, у звязку з чим, суд вважає такі висновки податкового органу необґрунтованими.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені податковим органом аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти ОСОБА_5» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

В той же час, відповідачем не надано об'єктивних доказів наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З наведених вище підстав, висновок відповідача про необхідність наявності у контрагентів позивача власних автотранспортних засобів та людських ресурсів є помилковим та не може бути підставою вважати недостовірними внесені до первинної документації позивача дані, оскільки відповідно до договору на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом виконавець здійснював саме організацію перевезення, а не виконував перевезення безпосередньо.

Суд також враховує, що придбані позивачем за договорами з вказаними контрагентами послуги відповідають виду господарської діяльності ТОВ «Хумана Схід».

Допитана в якості свідка ОСОБА_6, яка у спірному періоді була комерційним директором ТОВ «Хумана-Схід», підтвердила обставини здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс», ТОВ «Анод» та зазначила, що особисто відповідала за поставку товару (в тому числі за його замовлення, отримання та реалізацію). Виходячи з конкретного обсягу перевезення товару, який необхідно було доставити з основного складу у м. Києві до торгівельних точок ТОВ «Хумана-Схід» у м. Дніпрі, м. Запоріжжі, м. Новомосковську, м. Павлограді, м. Дніпродзержинську, тощо, диспетчеру вказаних контрагентів шляхом направлення заявки в електронному вигляді робилося замовлення. Саме контрагенти займалися підбором автомобіля, який відповідає вимогам даної поставки. Товар (одяг секонд-хенд) з основного складі в м. Києві перевозився у мішках, які опломбовані, тому його перезважування не проводилося. За приймання товару відповідає директор кожного з магазинів. Товарно-транспортні накладні заповнювалися контрагентами, відповідальними за організацію перевезень, у відповідності до вимог чинного законодавства. Номер автомобіля, яким здійснюється перевезення товару, проставлявся у ТТН після того, як диспетчер виконав замовлення та підшукав відповідний автомобіль.

Отже, загальні обставини взаємовідносин позивача з його контрагентами у спірному періоді підтверджені також показаннями свідка, які не суперечать письмовим доказам, наявним в матеріалах справи.

Також, суд враховує судову практику по аналогічним спорам з компаніями, що входять до складу холдінгу «Хумана».

За викладених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність включення позивачем розрахунків з ТОВ «Автобуд-2008», ТОВ «Сіріус ТМ», ТОВ «Системс Сервіс», ТОВ «Ельпіс», ТОВ «Анод» до складу витрат, а тому податкове повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_3 від 19.11.2015 р., яким йому збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 112 335, 91 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 89 868, 73 грн., за штрафними санкціями на 22 497, 18 грн., а також податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 19.11.2015 р., яким збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 120 797,44 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 96 637, 95 грн., за штрафними санкціями - на 24 159, 49 грн., підлягають скасуванню.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення решти заявлених позивачем вимог, зокрема, щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача № НОМЕР_1 від 19.11.2015 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 18 464, 40 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 13 508,97 грн., за штрафними санкціями - на 4 955,43 грн., а також № НОМЕР_2 від 19.11.2015 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 340 грн. (за штрафними санкціями), та № НОМЕР_5 від 25.02.2016 р. про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 170 грн. (за штрафними санкціями).

Зазначені податкові повідомлення-рішення повязані з висновком податкового органу про необхідність утримання з позивача встановленого статтею 160 ПК України податку на доходи нерезидента із сум виплачених дивідендів фізичній особі-нерезиденту, а також із встановленням відповідачем факту неподання позивачем до контролюючого органу податкової звітності з податкових зобовязань нерезидентів, якими отримано доходи з джерелом їх походження з України.

За змістом п. 160.1 ст. 160 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) визначено, що будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються: дивіденди, які сплачуються резидентом.

За правилами п. 160.2. ст. 160 Податкового кодексу України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України передбачений ст. 103 Податкового кодексу України.

Так, за правилами пункту 103.2. ст. 103 Податкового кодексу України, особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

У відповідності до п. 103.10. ст. 103 Податкового кодексу України, у разі неподання резидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті, доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Хумана Схід» при виплаті дивідендів на користь нерезидента-засновника ОСОБА_3 ОСОБА_4 (Литовська Республіка) не утримано податок з доходів у розмір 15% виплаченого доходу, в тому числі, за 2013 рік - на суму 13 508, 97 грн.

З акту перевірки вбачається, що позивачем під час перевірки не надано довідки (або нотаріально засвідченої її копії) на підтвердження того, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 є резидентом Литовської Республіки і при виплаті йому доходів можуть бути застосовані переваги відповідної Конвенції про уникнення подвійного оподаткування.

Судом були вивчені документи, надані позивачем до матеріалів справи, на підтвердження статусу учасника товариства ОСОБА_3 ОСОБА_4 як резидента Литовської Республіки. Зокрема, досліджена завірена печаткою позивача копія довідки про деклароване особою місце проживання, з якої слідує, що останнім задеклароване проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, а також копія паспорту громадянина ОСОБА_5, засвідчена нотаріальною конторою м. Вільнюс, яка не містить даних щодо місця проживання ОСОБА_3 ОСОБА_4 (т.3 а.с. 227-232).

Зазначені документи не можуть бути визнані належним документальним підтвердженням статусу податкового резидента, згідно з вимогами п. 103.4 ст. 103 ПК України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), що надає право для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів нерезидента із джерелом їх походження з України, оскільки не містять даних про реєстрацію зазначеної особи на території Литовської Республіки, а лише дані про задеклароване цією особою місце проживання.

При цьому, інших документів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надав.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправним висновку відповідача про порушення позивачем п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 46.1 ст. 46, п.п. 160.2, п.п. 160.1 ст. 160 ПК України у вигляді несплати податку на доходи нерезидента з джерелом походження з України, в тому числі за 2013 рік - в сумі 13 508,97 грн., та, відповідно, для скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 19.11.2015 р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 18 464, 40 грн., в тому числі за основним зобовязанням - на 13 508,97 грн., за штрафними санкціями - на 4 955,43 грн.

За умовою п. 103.9 ст. 103 ПК України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), особа, яка виплачує доходи нерезидентові, зобовязана у разі здійснення у звітному періоді (кварталі) виплат нерезидентам доходів із джерелом їх походження з України подавати контролюючому органу за своїм місцезнаходженням звіт про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів у троки та за формою, встановленими центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобовязаними нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків), тягне за собою накладення штрафу у розмірі 170 грн. за кожне таке неподання або несвоєчасне неподання.

Зважаючи, що порушення порядку надання податкової звітності про виплачені доходи нерезидентам є похідним від порушення, повязаного з несплатою ТОВ «Хумана Схід» податку на доходи нерезидента з джерелом походження з України, податкове повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_2 від 19.11.2015 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 340 грн. (за штрафними санкціями), та № НОМЕР_5 від 25.02.2016 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 170 грн. (за штрафними санкціями), скасуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хумана Схід»

задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_4, № НОМЕР_3 від 19.11.2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 04.05.2017 року.

Суддя ОСОБА_7