Справа № 643/5390/17
Суддя: Скотар А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/5390/17
Провадження № 2-а/643/244/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Скотаря А.Ю.;

за участю секретаря Кречетової М.А.;

представника відповідача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними та спонукання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 06.04.2017 подав до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі Відділ ДВС) виконавчий лист, виданий Московським районним судом м. Харкова 06.04.2017 у справі № 643/11023/16-а з метою примусового виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 28.11.2016, якою з Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_2 стягнуто 11312 грн.

20.04.2017 позивач поштою отримав повідомлення державного виконавця відділу ДВС від 10.04.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (далі Повідомлення) через, на думку відповідача, необхідність його подання до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

При цьому виконавець послався на п. 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція), тоді як ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) надає саме стягувачу право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюється їхні функції.

З вказаних підстав зазначене Повідомлення позивач вважає незаконним, просить його скасувати та зобовязати відповідача вирішити питання про прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом.

В суді позивач підтримав позов та дав пояснення відповідно до викладених в ньому обставин, при цьому зазначив, що навіть, якщо виконавчі дії мали б проводитись іншим органом державної виконавчої служби, державний виконавець мав переслати виконавчий лист за належністю, а не повертати його стягувачу. Крім того, позивач вказав, що згідно практики Європейського суду з прав людини в разі стягнення за судовим рішенням коштів з державного органу саме держава в особі відповідних органів має здійснити всі необхідні дії на його виконання, а не фізична особа, на користь якої ухвалено рішення.

Представник відповідача в особі державного виконавця Шинделя В.А. проти позову заперечував, зазначивши, що постановою від 27.06.2017 ним виправлені помилки у процесуальному документі (Повідомленні), на скасуванні якого наполягає позивач, мотивувальна частина якого викладена в іншій редакції, а підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання державний виконавець зазначив п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позов не може бути задоволений через невідповідність підстав та предмету заявленого позову. Так, під предметом позову розуміють матеріально-правову вимогу, а підстава позову, це обставини, якими така вимога обґрунтовується.

Як вбачається з позову, підставою для визнання незаконним та скасування Повідомлення ОСОБА_2 зазначає той факт, що державний виконавець під час його винесення керувався підзаконним актом Інструкцією, згідно якої виконання виконавчого листа, поданого позивачем, має здійснюватись не відповідачем, а відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Разом з тим, постановою від 27.06.2017, яка на теперішній час є чинною, мотивувальна та резолютивна частини Повідомлення виправлені відповідачем, виконавчий документ повернутий стягувачу без прийняття до виконання згідно п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону, тобто з тих підстав, що він не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби (а.с. 30).

З погляду на вищевикладене обставини, на які посилається ОСОБА_2 як на підставу для задоволення позову, не доводять позовні вимоги і не можуть бути покладені в їх обґрунтування, а правом змінити підставу позову позивач не скористався.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів в установленому Кабінетом міністрів України порядку. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією за законами.

Таким чином, прийняте відповідачем рішення у вигляді Повідомлення з зазначених позивачем підстав не можна вважати незаконним, отже позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 69-71, 86, 158-163, 181, 185, 186 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій незаконними та спонукання до вчинення дій залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд який постановив рішення шляхом подачі в 10-денний строк із дня її проголошення апеляційної скарги, з одночасним її наданням до суду апеляційної інстанції.

Якщо постанову ухвалено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Ю. Скотар