Справа № 822/1471/17
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1471/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року 11:25м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного територіальне управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Головного територіальне управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, в якому просить: стягнути з Головного територіального управління юстиції (далі - ГТУЮ) у Хмельницькій області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 27071 грн. 20 коп. без урахування податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають утриманню при їх виплаті та стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року справі №822/2517/16 задоволено його адміністративний позов та стягнуто з ГТУЮ у Хмельницькій області на його користь заборгованість із заробітної плати за період січень - березень 2016 року в сумі 2608 грн. 04 коп. Разом з тим, вказана постанова суду самостійно виконана відповідачем лише 27 лютого 2017 року, таким чином вважає, що ГТУЮ у Хмельницькій області порушено вимоги ст.117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вказує, що звертався до відповідача із заявою про надіслання йому довідки про середній заробіток за два останні місяці роботи, які передували звільненню із займаної посади. Цією заявою просив при розрахунку середнього заробітку врахувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року у справі №822/2517/16, оскільки означена сума повинна бути виплачена при звільненні. Однак, у відповідь на подану заяву ГТУЮ у Хмельницькій області надало довідку від 13 березня 2017 року №10.1-30/53 про середню заробітну плату (для розрахунку виплат на випадок безробіття) за період з червня 2015 року по травень 2016 року за недійсною формою - згідно з додатком 3 до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 26 вересня 2001 року №1266, в редакції чинній до 04 липня 2015 року. Також зазначає, що своєчасна невиплата вказаної суми завдала йому моральних страждань та призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків, що було особливо відчутно в період його лікування та післяопераційного лікувального періоду в Хмельницькому обласному онкологічному диспансері через брак невчасно виплачених відповідачем коштів.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд поданий позов задовольнити з підстав, що зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в зв'язку з їх необґрунтованістю посилаючись на те, що управлінням фінансового та матеріально-технічного забезпечення ГТУЮ у Хмельницькій області безпідставно нараховано та виплачено кошти позивачу: в грудні 2015 року в сумі 1834,09 грн. та в лютому 2016 року в сумі 773,95 грн. Пояснив, що посилання позивача на постанову суду у справі №822/2517/16 від 19 січня 2017 року, якою було задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення коштів у сумі 2608,04 грн., не можуть бути взяті до уваги суду та бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки даним судовим рішенням, суд встановив факт порушення з боку відповідача вимог ст.1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме те, що відповідачем неправомірно утримано із заробітної плати кошти, які безпідставно були нараховані позивачу. Таким чином, даним рішенням суду жодним чином не було встановлено факту заборгованості по заробітній платі, а тому протиправних дій з боку ГТУЮ у Хмельницькій області які б свідчили про порушення норм ст.116 КЗпП України щодо строків розрахунку з працівником при звільненні не було. Детально позиція відповідача викладена в письмових запереченнях проти позову, копія яких долучена до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_3, з 02 березня 2010 року працював на посаді начальника Полонського районного управління юстиції Хмельницької області.

Разом з тим, наказом Міністерства юстиції України №3213/к від 27 травня 2016 року ОСОБА_3 звільнений з вищевказаної посади у зв'язку з ліквідацією Полонського районного управління юстиції Хмельницької області відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", з припиненням державної служби.

Начальником ГТУЮ у Хмельницькій області на підставі статті 127 КЗпП України, видані: наказ від 29 січня 2016 року №151 /04ф "Про відрахування із заробітної плати", відповідно до якого з позивача утримано 1834,09 грн., та наказ від 10 березня 2016 року №851/04ф "Про відрахування із заробітної плати", згідно якого з позивача утримано 773,95 грн.

Не погоджуючись із такими діями роботодавця щодо здійснення відрахувань із своєї заробітної плати на загальну суму 2608,04 грн. та невиплати вказаної суми при звільненні, в грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, ГТУЮ у Хмельницькій області, в якому просив стягнути з Міністерства юстиції України, ГТУЮ у Хмельницькій області на його користь заборгованість із заробітної плати за період січень-березень 2016 року в сумі 2608,04 грн.

Згідно постанови Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №822/2517/16 від 19 січня 2016 року, яка набрала законної сили 07 лютого 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з ГТУЮ у Хмельницькій області на його користь заборгованість із заробітної плати за період січень - березень 2016 року в сумі 2608 грн. 04 коп.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що управлінням фінансового та матеріально-технічного забезпечення ГТУЮ у Хмельницькій області безпідставно нараховано та виплачено кошти позивачу: в грудні 2015 року в сумі 1834,09 грн. та в лютому 2016 року в сумі 773,95 грн. ОСОБА_2, оскільки факт недобросовісного набуття позивачем заробітної плати за період січень-березень 2016 року в сумі 2608,04 грн. відсутній, як і не встановлено наявності рахункової помилки, то зазначена сума поверненню не підлягала в силу вимог ч.1 ст.1215 ЦК України, згідно із якою не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Вказана сума з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів - 2154,50 грн., сплачена на картковий рахунок ОСОБА_3 в публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Приват Банк", що підтверджується довідкою-випискою по картці/рахунку №281679 від 02 березня 2017 року за №DСМ9- Н43Е-75РG-Т2С2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд звертає увагу сторін на наступне.

Законом України "Про оплату праці", визначається економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати".

Оплата праці працівника управління юстиції знаходиться у сфері державного регулювання і, таким чином, підпадає під дію вказаного закону та ст.33 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці", розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці.

В ст.2 Закону України "Про оплату праці" визначено, основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій, тобто премія є додатковою заробітною платою, а не основною і обов'язковою.

Статтею 33 Закону України "Про державну службу", в редакції до 01 травня 2016 року, передбачено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом ОСОБА_4 України.

Зокрема, постановою Кабінету ОСОБА_4 України №268 від 09 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" передбачено, що саме керівник державного органу приймає рішення про преміювання підлеглих працівників відповідно до їх особистого вкладу до загальних результатів роботи.

Крім цього, відповідно до вимог п.2.8 Положення про порядок преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам ГТУЮ у Хмельницькій області та підпорядкованих йому установ, затвердженого наказом начальника ГТУЮ у Хмельницькій області №409/04ф від 20 березня 2015 року, виплата місячних премій працівникам здійснюється за наказом ГТУЮ відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи за місяць (рік), без обмеження індивідуального розміру премії.

Як повідомлено в судовому засіданні представником відповідача, згідно наказів начальника ГТУЮ у Хмельницькій області від 18 грудня 2015 року №2036/04ф "Про преміювання керівників головного та територіальних управлінь юстиції за листопад 2015 року", від 28 грудня 2015 року № 2044/04ф "Про преміювання працівників головного та територіальних управлінь юстиції за грудень 2015 року" та від 22 лютого 2016 року №819/04ф "Про преміювання керівників головного та територіальних управлінь юстиції за січень 2016 року" було прийнято рішення про преміювання керівників та працівників управлінь юстиції. Виходячи зі змісту вищевказаних наказів позивач, у переліку керівників та працівників управлінь юстиції області, яким належить нарахувати та виплатити відповідні премії, не значився.

У зв'язку із тим, що управлінням фінансового та матеріально-технічного забезпечення ГТУЮ у Хмельницькій області безпідставно нараховані та виплачені кошти позивачу: в грудні 2015 року в сумі 1834,09 грн. та в лютому 2016 року в сумі 773,95 грн., начальником ГТУЮ на підставі ст.127 КЗпП України видано наказ від 29 січня 2016 року №151/04ф "Про відрахування із заробітної плати", згідно якого з позивача було утримано 1834,069 грн. та наказ від 10 березня 2016 року №851/04ф "Про відрахування із заробітної плати", згідно з якого з позивача було утримано 773,95 грн. Вказані обставини встановлені Хмельницьким окружним судом під час розгляду справи № 822/2517/16, що відображається у постанові суду від 19 січня 2017 року, яка набрала законної сили, та в силу ст.72 КАС України доказуванню не потребують.

Водночас, суд бере до уваги, але частково критично оцінює посилання позивача на постанову суду у справі №822/2517/16 від 19 січня 2017 року, якою було задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення з ГТУЮ у Хмельницькій області коштів у сумі 2608,04 грн., оскільки вказаним судовим рішенням, встановлено факт порушення з боку відповідача вимог ст.1215 ЦК України, а саме - протиправно утримано із заробітної плати кошти, які безпідставно були нараховані позивачу, а не факт заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, проаналізувавши вищевикладені норми, можна дійти висновку про те, що заборгованість по заробітній платі може бути лише в тому випадку, якщо працівнику, згідно чинного законодавства, підлягало нарахуванню та виплаті, але роботодавцем безпідставно не було проведено нарахування та не виплачені нараховані кошти.

Враховуючи те, що відповідачем усі нарахування та виплати заробітної плати позивачу проводились у відповідності до вимог чинного законодавства України, то заборгованості по заробітній платі перед ним на день звільнення не було, що і підтверджується вищезгаданим рішенням суду.

Відтак, відсутні підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено ст.117 КЗпП України.

Аналогічної позиції притримується Пленум Верховного суду України в п.20 постанови №13 від 24 грудня 1999 року, яким передбачено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Крім цього, Верховний суд зазначає про те, що не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_4 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ГТУЮ у Хмельницькій області на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 27071 грн. 20 коп. без урахування податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають утриманню при їх виплаті, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що слід надати оцінку тому, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В зв'язку із відсутністю законних підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд також дійшов висновку про відсутність факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а тому вважає, що в задоволенні похідної від неї позовної вимоги про стягнення з ГТУЮ У Хмельницькій області на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. також необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, адміністративний позов ОСОБА_3 до ГТУЮ у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ст.94 КАС України, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст.2, 11, 71, 72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2017 року , 10:35.

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1