Справа № 805/1297/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/1297/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 р. Справа №805/1297/17-а

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» м.Дружківка

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної податкової інспекції у м.Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 21 березня 2017 року суд за заявою позивача допустив заміну відповідача по справі – Державної податкової інспекції у м.Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на належного - Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну податкову інспекцію у м.Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у письмових заперечення до позовної заяви.

Представник третьої особи позову заперечував з підстав викладених у письмових заперечення до позовної заяви.

З урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 25121804, є платником податку на додану вартість.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб’єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у м.Дружківці Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Донвуглересурси» з питань дотримання податкового законодавства при визначенні податкових зобов’язань і податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за вересень 2016 року з урахуванням виявлення недостовірностей даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків по взаємовідносинам з ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 рік по яким платником податків протягом десяти робочих днів не надано пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідні декларації, за результатами якої складено акт №451/05-10-1230/25121804 від 30.12.2016 року.

Згідно висновків перевірки встановлено наступні порушення:

- перевіркою ТОВ «Донвуглересурси» по відображеним в обліку підприємства за період з 01.09.2016 року по 30.09.2016 рік операціях придбання послуг по задекларованому контрагентами' ланцюгу їх постачання від контрагента 2-ї ланки ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» (код за ЄДРПОУ 40369938) встановлено обрив ланцюга постачання зазначених послуг, по яким відсутнє реальне (законне) джерело їх походження (відсутність в ланцюгу постачання фактичного виконавця послуг), внаслідок чого встановлено відсутність об'єктів оподаткування, які підпадають під визначення пп.14.1.36, пп.14.1.185 п.14.1 ст,14. б) п.185.1 ст.185, п.186.2. п. 186.3 ст.186 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ із змінами та доповненнями, по яким по покупцю ТОВ «ДОНВУГЛЕРЕСУРСИ» було сформовано податкові зобов'язання: ТОВ «БОРИСФЕН-ГРУП-ЛТД (код за ЄДРПОУ 40369938) в загальній сумі 416666,67грн., у т.ч. за вересень 2016 року у сумі 416666,67 грн.

- перевіркою ТОВ «Донвуглересурси» встановлено, що на порушення п. 198.1, п. 198.2. п.198.3, п.198.6 ст.198 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями ТОВ «Донвуглересурси» завищено податковий кредит по податкових накладних ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» (код за ЄДРПОУ 40369938) всього у розмірі 416667грн., у т.ч. за вересень 2016 року у сумі 416667 грн., в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього у розмірі 416667 грн., у т.ч. за вересень 2016 року у сумі 416667 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається наступне:

ТОВ «Донвуглересурси» в деклараціях з податку на додану вартість за період - вересень 2016 року було сформовано податковий кредит на загальну суму 416666,67 грн. згідно 3-х податкових накладних, складених 30.09.2016 контрагентом-продавцем ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» і зареєстрованих в ЄРПН 13.10.2016 на постачання послуг з назвами «зйомка і завмер розмірів складів і знаходження нульовою горизонталі складу», «визначення питомої ваги, підрахунок залишку за сортами, складання звіту», «завмер залишків вугільної продукції», «зйомка і завмер розмірів складів і знаходження нульовою горизонталі складу», по яким відсутнє реальне (законне) джерело походження (відсутній фактичний виконавець послуг).

ДПІ у м. Дружківці головного управління ДФС у Донецькій області від Броварської ОДПІ ГУ ДФС У Київській області отримало податкову інформацію яка свідчить про проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру при відображенні податкових зобов'язань та податкового кредиту по ланцюгам постачання товарів (робіт, послуг), не мають необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності кваліфікованого персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, власного чи орендованого нерухомого майна, автомобільного, залізничного транспорту тощо в результаті не підтвердження факту безпосереднього виконання контрагентами 2-ї ланки задекларованого ланцюга постачання послуг, внаслідок чого також не підтверджується факт подальшого продажу таких послуг, операції постачання яких декларувались згідно даних складених і зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних і в податковій звітності за період з 01.09.2016 по 30.09.2016 контрагентом 2-ї ланки нижче наведеного ланцюга постачання послуг з назвами «зйомка і завмер розмірів складів і знаходження нульовою горизонталі складу», «визначення питомої ваги, підрахунок залишку за сортами, складання звіту», «завмер залишків вугільної продукції», «зйомка і завмер розмірів складів і знаходження нульовою горизонталі складу».

Відповідно до даних податкової інформації, отриманої від Броварської ОДПІ ГУ ДФС У Київській області листом від 09.12.2016 року №3272/7/10-06-12-01-08/4392 зазначено наступне: до оперативного управління Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надано службову записку на встановлення місцезнаходження від 24.10.2016 №3716/10-06-12-01-08 ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» код ЄДРПОУ 40369938.

Відповідно до службової записки оперативного управління від 27.10.2016

№1076 місцезнаходження ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» код ЄДРПОУ 40369938 не встановлено, аналізом інформації, наведеної в Єдиному реєстрі податкових накладних за період 01.08.2016 по 30.11.2016 року, по ланцюгах постачання та придбання виявлено факти по операціях з підміни товару, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового кредиту.

Аналізом діяльності підприємства встановлено відсутність придбання (імпортування) ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» код ЄДРПОУ 40369938 товарів в подальшому реалізованих на адресу контрагентів покупців.

Господарська діяльність ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» код ЄДРПОУ 40369938 має наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: - відсутній рух активів, зобов'язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; - відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: - відсутній кваліфікований персонал; - відсутність штатних працюючих осіб при тому, що статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в тому числі за спеціальною освітою; - відсутні основні фонди (за умови, що вони необхідні для здійснення операцій), у тому числі: -неможливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару та надання послуг у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; - відсутність реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей.

ТОВ «Донвуглересурси» в деклараціях з податку на додану вартість за звітний період вересень 2016 року було сформовано податковий кредит на загальну суму 416566,67 грн. згідно 3-х податкових накладних; складених 30.09.2016 контрагентом-продавцем ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» і зареєстрованих в ЄРПН 13.10.2016 на постачання послуг з назвами «зйомка і завмер розмірів складів і знаходження нульовою горизонталі складу», «визначення питомої ваги, підрахунок залишку за сортами, складання звіту», «завмер залишків вугільної продукції», «зйомка і завмер розмірів складів і знаходження нульовою горизонталі складу» по яким відсутнє реальне (законне) джерело походження (відсутній фактичний виконавець послуг).

Таким чином, перевіряючими робиться висновок, що наведена податкова інформація свідчить про те, що по покупцю 3-ї ланки по ланцюгу постачання послуг - ТОВ «Донвуглересурси» в вересні 2016 року складено податкові накладні на загальну суму 2500000 грн.. у т.ч. ПДВ на суму 416666,67 грн контрагентом - продавцем 3-ї ланки ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» були складені із порушеннями вимог п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України по операціям, які не є операціями постачання послуг, так як по ним відсутні об'єкти оподаткування податком на додану вартість, визначених пп. 14.1.36, пп. 14.1.185, пЛ 4.1 ст.14, б) п.185.1 ст. 185. пп. а) пп. 186.2.1 п 186.2 ст.186 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року№2755-УІ (із змінами та доповненнями).

Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки подав до відповідача заперечення до акту перевірки від 10.01.2017 року №1001/17. За результатами розгляду заперечень, відповідачем підтверджено правомірність висновків акту перевірки, а тому вони залишені без змін (лист від 20.01.2017 року №626/10/05-10-14-11-2).

За результатами висновків акту перевірки Головним управління Державної фіскальної служби у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 січня 2017 року №000051400, яким зменшено розмір від’ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2016 року на суму 416667 грн.

Суд не погоджується з доводами відповідача, викладеними у акті перевірки з огляд на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь- яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивач займається оптовою торгівлею вугільної продукції, яку отримує для продажу, в тому числі шляхом переробки (збагачення) рядового вугілля на ЦОФ «Штерівська».

Судом під час розгляду справи, встановлено, що між ТОВ «Донвуглересурси» (замовником) та ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» (виконавцем), укладено договір на надання маркшейдерсько-геодезичних послуг №2908-ин від 29.08.2016 року, відповідно до умов якого виконавець зобов’язався до 15.09.2016 року виконати по вимірюванню залишків вугільної продукції по сортах на складах належної замовнику продукції, які розташовані на території ТОВ «ЦЗФ «Штерівська».

Вартість виконання робіт за цим договором становить 25000000 грн. в т.ч. ПДВ 416666,67 грн. та складається з таким робіт:

- зйомка і завмер розмірів складів і знаходження нульової горизонталі складу за ціною 800000 грн. в т.ч. ПДВ 133333,33 грн.;

- завмер залишків вугільної продукції за ціною 970000 грн. в т.ч. ПДВ 161666,67 грн.;

- визначення питомої ваги, підрахунок залишку за сортами, складання звіту за ціною 2500000 грн. в т.ч. ПДВ 416666,67 грн.

Розрахунки за виконанні роботи здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 4.1 розділ 4 договору).

На підтвердження виконання робіт позивачем до суду надано акти виконаних робіт №293 від 30.09.2016 року на суму 970000 грн., №292 від 30.09.2016 року на суму 730000 грн. та №294 від 30.09.2016 року на суму 800000 грн.

Надані ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» послуги були оплачені платіжними дорученнями №585 від 13.10.2015 року на суму 220000 грн., №155 від 19.01.2017 року на суму 2278860 грн., №793 від 25.11.2016 року на суму 1140 грн.

На вартість наданих послуг позивачем від ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» отримано податкові накладні №293 від 30.09.2016 року на суму 970000 грн. в т. ч. ПДВ 161666,67 грн., №292 від 30.09.2015 року на суму 730000 грн. в т.ч. ПДВ 121666,67 грн. та №294 від 30.09.2016 року на суму 800000 грн. у т.ч. ПДВ 133333,33 грн., які згідно витягу, що знаходиться в матеріалах справи, зареєстровані в Реєстрі податкових накладних.

Суми податку на додану вартість по вищезазначених податкових накладних було включено позивачем до складу податкового кредиту у вересні 2016 року та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Суд дослідивши податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у вересня 2016 року дійшов висновку що оформлені вони згідно з нормами статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо фактичного не здійснення позивачем фінансово - господарських операцій з ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД», оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними доказами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення коштів сплачених на придбання продукції до складу витрат та віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також сплачені у ціні товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної у постанові від 11.02.2015 в справі №К/800/1217/13, оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов'язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому, формальні помилки в первинних документах не мають бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій.

Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, формування витрат для цілей визначення податку на прибуток підприємств та податкового кредиту з податку на додану вартість, судом встановлено наступне.

Позивачем до показників податкової звітності включено господарські операції з придбання маркшейдерсько-геодезичних послуг, що були проведені ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД».

Досліджуючи господарські правовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Борисфен-Груп-ЛТД», судом встановлено та відображено в акті перевірки, що ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» зареєстровано в органі державної реєстрації 25.03.2016 року та з 25.03.2016 року перебуває на податковому обліку Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київський області, зареєстровано платником податку на додану вартість.

Отже, контрагент позивача на момент виникнення правовідносин був зареєстрований у встановленому законом порядку як юридична особа та мав свідоцтво платника податку на додану вартість.

Наявні в матеріалах справи первинні документи, бухгалтерські та інші супутні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані та під час розгляду справи судом не встановлено.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

На думку колегії суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року № 21-737во10), надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

В ухвалі від 19.07.2016 року №813/595/13-а Вищий адміністративний суд України зазначив, що за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Також, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Проте, перевіряючі жодним чином не обґрунтували мотиви неврахування первинних документів. При цьому в ході перевірки не було встановлено, що відомості у документах є недостовірними або суперечливими, що в свою чергу могло б свідчити про нікчемність правочинів.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісним платником податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції і при цьому містять дані, що, зокрема, дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої операції.

Крім того, суд вказує не незаконність висновків щодо не підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Борисфен-груп-ЛТД» та відповідно завищення податкових кредиту, оскільки звірок, передбачених Податковим кодексом України та Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, податкова не проводила та довідок не складалося.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України закріплено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту та витрат, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано такі показники податкової звітності.

В розумінні ст.16 Податкового кодексу України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Податковий кодекс України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

Отже, оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов'язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому формальні помилки в первинних документах не повинні бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій. Обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язки між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

З підстав наведеного, суд також зауважує, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати іншими особами податку до бюджету, від перебування чи неперебування інших платників податків за податковою адресою, а також від господарських та виробничих можливостей платників податків. Правомірність віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та певних сум до складу витрат з податку на прибуток поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання іншими платниками податків своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками чи іншими платниками податків правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом чи іншими платниками податків податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення контролюючим органом наявності схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника чи третіх осіб для одержання платником податків незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підстав припущень.

Таким чином, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку що господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Борисфен-Груп-ЛТД» щодо надання маркшейдерсько-геодезичних послуг, що проведені в межах спірного періоду, є фактично не здійсненими.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повний текст постанови складено та підписано 26 червня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.