Справа № 453/495/17
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2017-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 453/495/17
№ провадження 2-а/453/45/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2017 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу по ОДДЗ Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 04.05.2017 року, у межах встановленого законом строку, звернувся у суд з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 552446 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 27.01.2017 року інспектором взводу по ОДДЗ Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно нього, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 грн..

Позовну заяву мотивує тим, що він адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, не вчиняв, зокрема не керував автомобілем та не здійснював обгону на автодорозі, перетнувши суцільну лінію, а, відтак, не може бути субєктом вказаного адміністративного правопорушення і нести за це відповідальність. Наголошує також на порушенні відповідачем встановленого у такому випадку порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме винесення оскаржуваної постанови без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення, незабезпеченні йому встановлених законом прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі і права на правову допомогу.

Вказує, що він заперечував проти інкримінованого йому поліцейським адміністративного правопорушення, відтак останній, в силу ч. 4 ст. 258 КУпАП, зобовязаний був скласти адмінпротокол, котрий, у подальшому, мав бути доказом у справі про адміністративне правопорушення щодо нього. За таких обставин оскаржувана постанова не вмотивована належним чином, така винесене без належної оцінки обставин справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, однак до початку розгляду справи по суті подав на адресу суду заяву (а. с. ), в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові, просив його задовольнити.

Відповідач інспектор взводу по ОДДЗ Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день та час судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про завчасне вручення його уповноваженому представнику судової повістки (а. с. 24). Про причини своєї неявки суд не повідомив.

Натомість від Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції на адресу суду під вх. № 2277 25.05.2017 року на адресу суду надійшло письмове клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду з підстав, передбачених ст. ст. 99-100, 155 КАС України, тобто у звязку із пропуском позивачем строків звернення до суду із адміністративним позовом (а. с. 25-27).

Враховуючи ту обставину, що зазначена юридична особа не є стороною у справі, відтак подане нею клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду судом не розглядалось. Крім того, питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом перевірялось судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі та встановлено, що такий строк не пропущений, оскільки позов подано у 10-денний термін з часу отримання копії оскаржуваної постанови у Сколівському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони у судове засідання не зявилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній адміністративній справі не здійснювалося.

Дослідивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З копії оскаржуваної постанови серії АР № 552444 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 27.01.2017 року, вбачається, що позивач вказаного числа об 15 год. 28 хв., керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS д. н. з. ВС 3130 ВІ на автодорозі Київ-Чоп М-06 (561 км + 600 м), не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1. (суцільна лінія), зокрема перетнув її, у звязку з чим і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП на місці. Копія постанови позивачу на місці не була вручена, а таку він отримав у Сколівському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області після одержання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

В силу положень ст. 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

За змістом ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на усій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, у тому числі за ст. 122 цього Кодексу. При цьому, в силу ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У свою чергу, за приписами ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться доказами, котрими, в силу ст. 251 вказаного Кодексу, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, то такий складається в обовязковому порядку, за винятком випадків, визначених ч. 2 ст. 258 КУпАП, тобто у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У такому разі посадовою особою виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення за спрощеною процедурою особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Цією ж нормою встановлені вимоги до такої постанови, її обовязкових реквізитів, серед яких обовязкове зазначення обставин вчинення правопорушення та доказів на їх підтвердження.

Разом з тим, оскаржувана постанова не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи. До неї не додано жодних схем, таблиць, фото та відео матеріалів, а також пояснень свідків, які вказують на наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності, тобто за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. У мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній вище справі дійшов висновку, що усі інші види правопорушень, у тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Як встановлено судом, позивач на місці оспорював інкриміноване йому відповідачем адміністративне правопорушення, як і заперечував проти адміністративного стягнення, що на нього накладалось. Разом з тим, відповідачем, всупереч наведеним вище положенням закону та тлумаченням, котрі містяться у рішенні Конституційного Суду України, не виконав свого прямого обовязку щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення та обґрунтування оскаржуваної постанови належними доказами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірним, а, натомість, вказують на те, що таке відповідачем прийняте необґрунтовано, без дотриманням норм чинного законодавства, що є підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною та, відповідно, її скасування.

Керуючись ст. ст. 9, 41, 70-71, 86, 159, 160-163, 171-2 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 552446 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 27.01.2017 року інспектором взводу по ОДДЗ Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 грн..

Постанова суду у відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, визначеного ч. 2 ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду у відповідності до вимог ч. 2 ст. 186 КАС України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, що є у даному випадку, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя В.Я. Микитин