Справа № 816/619/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/619/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Шулик Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області , Управління державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2017 року ОСОБА_3 (надалі також - позивач, ОСОБА_3В.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також - відповідач 1, Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Ф" № /10157 (без дати), а також стягнення з місцевого бюджету м. Кременчука 25000 грн помилково сплаченого транспортного податку з фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на протиправність та необґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення. Позивач вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На його думку, транспортний податок з фізичних осіб, визначений у Податковому кодексі України, запроваджений згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015 року - суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Крім того, оскаржуване рішення прийняте з порушенням приписів статті 267 Податкового кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач, Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області, позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на те, що позивач є власником автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, 2014 року випуску, з обємом двигуна 3456 см3, який, відповідно до положень підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, є обєктом оподаткування транспортним податком. Відповідач зазначив, що стаття 267 Податкового кодексу України, яка врегульовує процедуру адміністрування транспортного податку та чітко визначає його ставки, є достатньою підставою для виникнення у контролюючого органу обов'язку по нарахуванню такого податку та винесення відповідних податкових повідомлень-рішень, а у платника податків виникнення зобов'язання щодо його сплати.

На думку відповідача, принцип стабільності застосовується лише у разі внесення змін до елементів існуючих податків та зборів, а не при запровадженні нових видів податків, у даному випадку - транспортного податку.

Представник відповідача, Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області, у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник відповідача, Управління Державної казначейської служби у м.Кременчуці Полтавської області, в судове засідання не з"явився. Відповідач 2 повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Заяв чи клопотань суду не надав, ставлення до позову не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що за позивачем 17.04.2014 року зареєстровано право власності на транспортний засіб - TOYOTA HIGHLANDER, 2014 року випуску, з обємом двигуна 3456 см3 /а.с. 14/.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України, введено новий місцевий податок податок на майно, що складається, у тому числі, з транспортного податку.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 та підпункту 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішенням LV сесії Кременчуцької міської ради 6 скликання від 30 січня 2015 року Про затвердження "Положення про механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Кременчуці" /а.с. 16 - 18/, вирішено встановити транспортний податок у м. Кременчуці з 2015 року /пункт 1 рішення/ та затвердити "Положення про механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Кременчуці", що є додатком до вказаного рішення міської ради від 30 січня 2015 року /пункт 2 рішення/.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, відповідачем 1 сформовано та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" № /10157 (без дати), яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб 18011000" за 2015 рік у розмірі 25 000 грн /а. с. 13/.

31 серпня 2015 року позивачем сплачена сума транспортного податку, визначена відповідним податковим повідомленням-рішенням в розмірі 25 000 грн, що підтверджується копією квитанції № 6441/з4 від 31.08.2015 року /а.с. 15/.

14 квітня 2017 року позивач звернувся до Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області з заявою про повернення безпідставно сплаченого транспортного податку /а.с. 19/.

Листом від 21.04.2017 року № 5712/Р/1603-13 Кременчуцька ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області повідомила позивача, що податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" № /10157 (без дати) є узгодженим, а визначені грошові зобов`язання по транспортному податку в сумі 25 000 грн є правомірними.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийнятого податкового повідомлення-рішення за формою "Ф" № /10157 (без дати) та бажаючи повернути суму помилково сплаченого транспортного податку, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1. статті 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (в редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", що набрав чинності 01.01.2015).

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

За приписами підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України, базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 267.6.2. пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

За приписами підпункту 267.6.3 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 2.4 розділу ІІ додатка до рішення LV сесії Кременчуцької міської ради 6 скликання від 30 січня 2015 року "Про затвердження "Положення про механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Кременчуці" встановлено ставку податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1. пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України /а.с. 17 - зворотній бік/.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

У свою чергу, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) /пункт 10.2. статті 10 Податкового кодексу України/.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору /пункт 10.3. статті 10 Податкового кодексу України/.

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом /підпункт 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України/.

Відповідно до підпункту 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із пунктом 12.5. статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Суд звертає увагу, що законодавцем при прийнятті Закону України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким фактично запроваджено транспортний податок, одночасно не було внесено зміни до підпункту 12.3.4. пункту 12.3., 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та не встановлено виключення для транспортного податку в частині введення його в дію в іншому порядку, ніж як у тому, що визначений статтею 12 Податкового кодексу України і в такому разі вказаний підпункт також поширюється на встановлений транспортний податок. Таким чином, порядок введення та застосування транспортного податку має відбуватися в порядку визначеному законом.

Відповідач в письмових запереченнях зауважив, що Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01.01.2015 року, рекомендовано, крім іншого, органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону ... прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році ... податку на майно (в частині транспортного податку).

В свою чергу, суд звертає увагу, що законодавець приймаючи вказаний закон, фактично створив умови, які не сприяють юридичній визначеності. Оскільки, з однієї сторони прийнятий нормативний акт, який вказує про необхідність прийняття рішень щодо встановлення саме у 2015 році транспортного податку, хоча сам нормативний акт, який це встановив, набрав чинності також у цей же бюджетний період - 2015 року, та, з іншої сторони, законодавець залишив в силі діючу норму закону, згідно якої діє особливий, визначений законом порядок в частині застосування встановленого місцевого податку, а саме підпункт 12.3.4. пункту 12.3., 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, згідно якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Оскільки, в даному випадку, законом визначений спеціальний порядок застосування податку, а саме обов'язкове та офіційне оприлюднення відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваного місцевого податку, а рішення LV сесії Кременчуцької міської ради 6 скликання від 30 січня 2015 року Про затвердження "Положення про механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Кременчуці", яким встановлений розмір транспортного податку у 2015 році, офіційно оприлюднене Кременчуцькою міською радою в газеті "Вісник Кременчука" від 05.02.2015 за № 6, то обов'язок сплати виникає не раніше, ніж з наступного бюджетного року, тобто з 2016 року.

В іншому випадку застосування транспортного податку не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Також, принцип стабільності знаходить своє втілення у випадку запровадження нових податків та зборів.

Суд звертає увагу, що Податковим кодексом України прямо передбачено як обовязок місцевих рад встановлювати податок на майно, в тому числі і транспортний податок, так і порядок встановлення місцевих податків та зборів рішеннями органів місцевого самоврядування.

З аналізу викладеного випливає, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 15 липня 2014 року.

Оскільки, рішення LV сесії міської ради VI скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.01.2015 "Про затвердження "Положення про механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Кременчуці" прийняте 30 січня 2015 року та офіційно оприлюднене 05.02.2015, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого адміністративного суду України від 30 серпня 2016 року у провадженні №К/800/8077/16 (№ рішення в ЄДРСР 60223298).

В силу вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частин першої, другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За змістом Рішення Європейського Суду з прав людини від 22 вересня 1994 року у справі "Ентрік проти Франції" (від 22 вересня 1994 року) вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Тобто, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно є законним.

В своїх рішення, Європейський Суд з прав людини, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа вливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб ("Баєлер проти Італії" (заява № 33202/96), "Онер'їлбіз проти Туреччини" (заява №48939/99), "Megadat.com. проти Молдови" (від 08 квітня 2008 року, заява № 21151/04), "Москаль проти Польщі" (від 15 вересня 2009 року, заява № 10379/05).

Так, в Рішеннях Європейського Суду "Лелас проти Хорватії" (від 20 травня 2010 року, заява №55555/08), "Тошкуце та інші проти Румунії" (від 25 листопада 2008 року, заява №36900/03) зазначено, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

У пункті 73 Рішення Європейського Суду "Москаль проти Польщі" (від 15 вересня 2009 року, заява № 10379/05), зазначено, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересах. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, заява №36548/97). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримаються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов'язків (див., зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також, у спірних правовідносинах суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2015 рік.

Окрім наведених підстав, що, як на думку суду, є достатніми для визнання протиправним і скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд враховує формальні недоліки оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Як уже зазначалося по тексту цієї постанови, позивачу, як платнику податків - фізичній особі, було Кременчуцькою ОДПІ направлено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" без зазначення дати та з номером /10157.

Відтак суд окремо вважає за необхідне вказати на невідповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення передбаченій формі, а як наслідок - на порушення з боку Кременчуцької ОДПІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236.

На питання суду, представник відповідача не зміг пояснити, якою сама датою це рішення було винесене. Примірника цього рішення зі зазначенням дати суду не надано.

Як на думку суду, відсутність дати у такого роду рішенні, порушення встановленої його форми, порушує сама по собі права платника, та, щонайменше, принцип правової визначеності, оскільки саме з дати винесення повинні рахуватися ряд строків. Відтак можливості прийняти вірне рішення з ряду правових питань, платник, не знаючи дату винесення рішення, позбавлений.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач не довів суду, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Разом із цим, позивач навів належні та допустимі докази порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що визначення ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Оцінюючи вимогу позивача про стягнення з місцевого бюджету м. Кременчука 25000 грн. помилково сплаченого транспортного податку з фізичних осіб, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.14.1.115 статті 14 Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Статтею 43 Податкового кодексу України визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, зокрема, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Порядок повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання встановлено Порядком взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1146 від 15.12.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 та пункту 6 Порядку, повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

У заяві платник вказує суму і вид помилково та/або надміру сплаченого платежу та визначає напрям(и) перерахування коштів, що повертаються: 1) на поточний рахунок платника податку в установі банку; 2) на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, незалежно від виду бюджету; 3) готівкою за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; 4) готівкою з рахунків банків у разі відсутності у платника податків рахунку в установі банку; 5) поштовим переказом через підприємства поштового зв'язку; 6) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на небюджетний рахунок з обліку коштів забезпечення сплати майбутніх митних та інших платежів - рахунок 3734, відкритий на балансі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві; банківський балансовий рахунок 2603, відкритий для органу ДФС у відповідному уповноваженому банку (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати), доплати тощо вносилися готівкою).

Пунктом 7 Порядку передбачено, що після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань (крім грошових зобов'язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.

Відповідно до пункту 8 Порядку у разі, якщо вказана у заяві платника сума (її частина) за даними інформаційних систем обліковується як помилково та/або надміру сплачена, орган ДФС готує висновок на повернення такої суми (її частини) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Пунктом 11 Порядку визначено, що на підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку.

Отже, повернення помилково сплаченого транспортного податку повинно відбуватися відповідно до процедури, визначеної законодавством.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з місцевого бюджету м. Кременчука 25000 грн помилково сплаченого транспортного податку з фізичних осіб, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області форми "Ф" № /10157 (без дати) - визнати протиправним та скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС в Полтавській області частину витрат зі сплати судового збору у сумі 640 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 26 червня 2017 року.

Суддя І.С. Шевяков