Справа № 816/4629/15
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/4629/15
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Канигіної Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідачів: третя особа: 1. Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області 2. Полтавського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Полтавській області 3. Судіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_2
про зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

23.11.2015 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі Управління ДМС України в Полтавській області, відповідач-1), Полтавського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (надалі Полтавський районний сектор управління ДМС України в Полтавській області, відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2, третя особа), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог про зобов'язання управління ДМС України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 реєстрацію місця проживання з адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43 шляхом скасування зняття з реєстрації місця проживання 23.11.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач зняв її з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою за відсутності підстав, передбачених статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Вказує на відсутність судового рішення про позбавлення ОСОБА_1 права користування житлом.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2016, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.10.2016 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 справу прийнято до провадження (суддя Канигіна Т.С.).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2017 залучено до участі у справі № 816/4629/15 у якості другого відповідача Судіївську сільську раду Полтавського району Полтавської області (надалі відповідач-3).

03.04.2017 відповідач-1 надав до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку з неявкою позивача /т. 2 а.с 125-126/, проте, суд зазначає, що 28.03.2017 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі та позивача /т. 2 а.с. 118/. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання відповідача-1.

13.06.2017 до суду надійшло клопотання відповідача-1 про розгляд справи без участі його представника /т.2 а.с. 153/.

Відповідачі -2,3 та третя особа у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно з частиною п'ятою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.10.2016 у цій справі висновки суду касаційної інстанції наступні /т. 2 а.с. 76-79/.

Так, Вищим адміністративним судом України зазначено, що судами при розгляді справи не взято до уваги те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково: ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22.12.2014, якою залишено без змін рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43, без надання іншого житлового приміщення за неможливістю спільного проживання, скасовано та направлено справу до цього ж суду на новий розгляд.

Також зазначено, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення за неможливістю спільного проживання відмовлено.

В обґрунтування позову щодо протиправності дій відповідача про зняття 23.01.2015 позивача з реєстраційного обліку за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43 на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 ОСОБА_1 посилалась на те, що виконання даного рішення було зупинено.

Суд касаційної інстанції зазначив, що суди залишили поза увагою ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015, що знаходиться в матеріалах справи, якою було відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення за неможливістю спільного проживання. Клопотання ОСОБА_1 задоволено та зупинено виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 до закінчення касаційного провадження.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем-1 23.01.2015 знято позивача з реєстрації місця проживання на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014, виконання якого було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 30.10.1992 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 /т. 1 а.с. 7 зворотній бік/.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22.12.2014, позов ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення за неможливістю спільного проживання задоволено: виселено ОСОБА_1 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43, без надання іншого житлового приміщення за неможливістю спільного проживання /т. 1 а.с. 12/.

ОСОБА_3 звернулась до відповідача-2 із заявою про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43. До заяви долучено копію рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 та копію ухвали апеляційного суду Полтавської області від 22.12.2014 /т. 1 а.с. 51/.

23.01.2015 на підставі зазначеної заяви відповідачем-1 позивача знято з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відмітку в заяві та в талонах зняття з реєстрації місця проживання в Україні /т. 1 а. с. 57/.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до управління ДМС в Полтавській області із заявою про поновлення реєстрації місця проживання згідно з рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.05.2015, яким у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення за неможливістю спільного проживання відмовлено /т. 1 а.с. 17-20/.

За наслідками розгляду звернення позивача управління ДМС в Полтавській області листом від 08.06.2015 № 11-24/Б-159 фактично відмовило у поновленні реєстрації місця проживання ОСОБА_1, посилаючись на відсутність судового порядку вирішення питання про поворот виконання судового рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2014 у справі № 545/2829/14-ц /т.1 а.с. 8-9/.

12.06.2015 ОСОБА_1 звернулась до Полтавського районного суду із заявою про поворот виконання рішення суду. Ухвалою суду від 01.10.2015 у задоволенні заяви та доповнення до заяви про поворот виконання рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення за неможливістю спільного проживання відмовлено за безпідставністю /т. 1 а.с. 21-25/.

У звязку з відмовою управління ДМС в Полтавській області у задоволенні її заяви, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом про поновлення реєстрації місця проживання за вказаною адресою з 23.01.2015.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Матеріалами справи підтверджено, що Полтавським районним судом Полтавської області від 17.11.2014 прийнято рішення про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43, без надання іншого житлового приміщення за неможливістю спільного проживання.

Факт набрання вказаним судовим рішенням законної сили став підставою для звернення ОСОБА_3 до Полтавського районного сектору управління ДМС України в Полтавській області із заявою про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43.

23.01.2015 на підставі зазначеної заяви управлінням ДМС в Полтавській області ОСОБА_1 знято з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відмітку в заяві та в талонах зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Водночас судом встановлено, що ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19.07.2016 в цивільній справі № 545/2829/14-ц допущено поворот виконання судового рішення від 17.11.2014; ухвалено поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43; вселити ОСОБА_1 в житловий будинок № 43 по вул. Жовтневій у с. Судіївка Полтавського району Полтавської області /т. 2 а.с. 125; Єдиний державний реєстр судових рішень № 59039220/.

Наявною в матеріалах справи карткою прописки ОСОБА_1 підтверджено, що 09.09.2016 Полтавським районним сектором управління ДМС України в Полтавській області поновлено реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева (вул. Квітки Цісик перейменована відповідно до розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 20.05.2017 № 207), 43 /т.2 а.с. 143 зворотній бік/.

Отже, станом на дату розгляду справи судом порушення права позивача на реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 не має місця.

Приписами частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього випливає, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Проаналізувавши викладене, суд не вбачає у спірних правовідносинах ознак допущення протиправності з боку відповідачів, оскільки позивачем на обґрунтування своєї позиції не надано жодних доказів, які б свідчили бездіяльність суб'єкта владних повноважень щодо поновлення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Судіївка, вул. Жовтнева, 43 шляхом скасування зняття з реєстрації місця проживання 23.01.2015.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачі-1,2, як суб'єкти владних повноважень, навели правомірні доводи та надали належні докази правомірності своїх дій.

При цьому, позивач не навела переконливих аргументів та не надала допустимих та належних доказів, що свідчили б про правомірність та обґрунтованість її позовних вимог.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Полтавського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Судіївської сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.С. Канигіна