Справа № 804/9198/16
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 р. Справа № 804/9198/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2Г.) 29.12.2016 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (далі відповідач, Лівобережна ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області), у якому просить (з урахуванням змін позовних вимог):
- визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 31 грудня 2015 року № 63/17-4 щодо анулювання свідоцтва платника єдиного податку серія А № 161753 фізичної особи-підприємця ОСОБА_2;
- зобовязати Лівобережну обєднану державну податкову інспекцію м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 як платника єдиного податку з того моменту, коли вона була здійснена та внести в реєстр платника єдиного податку запис про відміну анулювання.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити у повному обсязі, про розгляд справи в письмовому провадженні не заперечували.
Представник відповідача в судове засідання, призначене на 07.06.2017 року, не прибув, просив відкласти розгляд справи з причин, які судом визнано неповажними.
У судовому засіданні 25.05.2017 року представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення адміністративного позову заперечував, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідно до інформаційних базах ОДПІ за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року на кожне перше число місяця ФОП ОСОБА_2 мав заборгованість по єдиному податку у розмірі 18,98 грн., який збільшився на підставі податкової декларації платника податків єдиного податку фізичної особи-підприємця № НОМЕР_1 від 24.07.2015 року по терміну сплати 19.08.2015 року, внаслідок чого сформовано та надіслано податкову вимогу від 25.08.2015 року № 5329-25. Платіжним дорученням № 1840 від 03.09.2105 року ФОП ОСОБА_4 здійснено самостійну сплату єдиного податку в сумі 8366,48 грн., податковий борг частково погашено, в результаті чого нарахована пеня в сумі 0,28 грн. та сума боргу збільшилась до 19,26 грн.
Враховуючи, що строки звернення до суду обчислюються з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів та відсутність в матеріалах справи інформації про те, що позивач дізнався раніше, ніж зазначено у позовній заяві, про порушення його прав та інтересів, суд вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущений.
З урахуванням неявки представника відповідача у судове засідання, призначене на 07.06.2017 року, з урахуванням вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, подальший розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, та проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, про що видано Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 150816 від 11.04.2001 року та є платником єдиного податку, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку серії А № 161753 від 01.01.2012 року.
Лівобережною ОДПІ прийнято рішення від 31.12.2015 року № 63/17-4 щодо анулювання свідоцтва платника єдиного податку на підставі абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 та абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України шляхом виключення з реєстру платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу.
Рішення направлено податковим органом засобами поштового звязку 06.01.2016 року, проте доказів його отримання податковим органом суду не надано.

Оскаржене рішення обґрунтовано тим, що ФОП ОСОБА_2 має податковий борг станом на: 01.07.2015 року 18,98 грн., 01.08.2015 року 18,98 грн., 01.09.2015 року 8385,46 грн., 01.10.2015 року 18,98 грн., 01.11.2015 року 18,98 грн., 01.12.215 року 6655,70 грн., 31.12.2015 року 19,26 грн.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку врегульовано Главою 1 Розділу XIV.

Згідно п. 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Підпунктом 298.1.2 п.298.1 статті 298 Податкового кодексу України визначено, що зареєстровані в установленому порядку фізичні особи - підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація.

Зареєстровані в установленому законом порядку субєкти господарювання (новостворені), які протягом 10 днів з дня державної реєстрації подали заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для третьої групи, яка не передбачає сплату податку на додану вартість, вважаються платниками єдиного податку з дня їх державної реєстрації.

Згідно п.299.10 ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема, у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 298.2.3, 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку субєкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до податкового органу подано:

- декларація від 28.01.2015року за 2014 рік, де позивачем самостійно визначена сума єдиного податку в сумі 7463,75 грн., отримання якої підтверджується квитанцією № 2, та сплата задекларованої суми підтверджується платіжним дорученням № 1750 від 18.02.2015 року;

- декларація від 06.05.2015 року за 1 квартал 2015 року, де позивачем самостійно визначена сума єдиного податку в сумі 2825, 20 грн., отримання якої підтверджується квитанцією № 2, та сплата задекларованої суми підтверджується платіжним дорученням № 1786 від 07.05.2016 року;

- декларація від 24.07.2015 року за 3 квартали, де позивачем самостійно визначена сума єдиного податку в сумі 8366,48 грн., отримання якої підтверджується квитанцією № 2, та сплата задекларованої суми підтверджується платіжним дорученням № 1840 від 03.09.2015 року;

- декларація від 05.11.2015 року за 2015 рік, де позивачем самостійно визначена сума єдиного податку в сумі 6636,72 грн., отримання якої підтверджується квитанцією № 2, та сплата задекларованої суми підтверджується платіжним дорученням № 1898 від 16.12.2015 року;

- декларація від 19.01.2016 року за 2015 рік, де позивачем самостійно визначена сума єдиного податку в сумі 5342,79 грн., отримання якої підтверджується квитанцією № 2, та сплата задекларованої суми підтверджується платіжним дорученням № 1923 від 16.02.2016 року.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Таким чином, сплачені позивачем кошти в порядку черговості спрямовувались податковим органом на погашення податкового боргу.

А тому зарахування позивачем коштів у розмірі податкового боргу у порядку черговості виконання податкових зобовязань є правомірним.

Слід зазначити, що за поясненнями представника відповідача в судовому засіданні 25.05.2017 року, відповідно до інформації, відображеної в інтегрованій картці платника по єдиному податку з фізичних осіб, відкритій в ІС Податковий блок, податковий борг позивача рахується станом на 31.12.2014 року у розмірі 17,66 грн., у продовж 2015 року позивач сплачував лише суму податку, яка була визначена ним у податкових деклараціях, а тому податковий борг погашався частково.

Суд погоджується з твердженнями податкового органу, що позивачем несвоєчасно здійснено сплату податкових зобовязань, визначених у податкових деклараціях за I півріччя та за 3 квартали 2015 року, а тому позивач мав заборгованість зі сплати єдиного податку, проте при прийняття оскарженого рішення податковим органом не враховане таке.

Відповідно до пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п.59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Судом встановлено, що у звязку із наявністю у ОСОБА_2 податкового боргу, податковим органом сформовано податкові вимоги від 25.08.2015 року №5329-25 та від 03.12.2015 року №9903-25, які надіслано платнику податків засобами поштового звязку.

Згідно п4.6 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 № 576, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 р. за № 1840/24372, податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на адресу за її місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження з повідомленням про вручення.

На вимогу суду податковим органом не надано доказів отримання цих податкових вимог позивачем, у звязку з чим вважається, що вони не були вручені платнику податків.

Формальне відправлення податкових вимог без наявності доказів вручення їх платнику податків, не може розцінюватись судом як належна процедура, що гарантує обізнаність платника податків про наявність у нього податкового боргу.

Крім того, при прийнятті окарженого рішення податковим органом не враховано вимоги статті 299 Податкового кодексу України.

Так, згідно абз. 1 п.299.11 Податкового кодексу України 299.11 у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку субєкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Відповідно до п. 86.1, 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Судом встановлено, що перевірка, за результатами проведення якої прийнято оскаржене рішення, податковим органом не проводилась, відповідно не складався акт перевірки.

Беручи до уваги той факт, що податковим органом не проводилась перевірка щодо ФОП ОСОБА_2, не були вручені податкові вимоги платнику податків, що унеможливлювало його бути обізнаним про наявність податкового боргу, суд доходить висновку про протиправність рішення відповідача про анулювання свідоцтва платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Щодо позовної вимоги про зобовязання Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 як платника єдиного податку з того моменту, коли вона була здійснена та внести в реєстр платника єдиного податку запис про відміну анулювання, суд вважає цю позовну вимогу передчасною, оскільки вона повязання із виконання рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, виходячи з наступного.

Суд не вправі в межах одного судового провадження визнати протиправним та скасувати рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку та зобовязати податковий орган відновити реєстрацію платника єдиного податку, оскільки після набрання рішенням у справі законної сили, податковий орган зобовязаний його виконати. І лише за умови невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, позивач може звернутись до суду про зобовязання податкового органу вчинити певні дії, повязані із виконанням рішення суду.

А тому в цій частині позовних вимог суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні.

При зверненні до суду із позовною вимогою про скасування рішення позивачем сплачено судовий збір 29.12.16 року у розмірі 1378 грн., та після зміни позовних вимог позовні вимоги збільшено та 10.03.2017 року здійснено сплату судового збору за позовну вимогу про зобовязання відновити реєстрацію як платника єдиного податку у розмірі 1600 грн.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому суд дійшов висновку про присудження здійснених позивачем витрат в тій частині позовних вимог, яка задоволена (1378,00 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 31 грудня 2015 року № 63/17-4 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області здійснені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1